ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2021 р. Справа№ 920/902/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2020 (повний текст складено 17.11.2020)

у справі №920/902/20 (суддя Яковенко В.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

про стягнення 88513,67 грн,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Сумської області з позовом до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - відповідач) про стягнення 88513,67 грн, у тому числі: 68963,42 грн основного боргу за природний газ, поставлений згідно договору №6299/1718-РО-29 від 19.10.2017 постачання природного газу, 6401,59 грн пені, 4519,05 грн - 3% річних, 8629,61грн інфляційних втрат коштів, а також судового збору в розмірі 2102,00грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що природний газ за договором використовувався виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води релігійним організаціям, визнав факт несвоєчасної сплати коштів та правильність розрахунків позивача, однак просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 5%, посилаючись на те, що позивач у 2017-2019 роках отримував прибуток, прострочення за договором не завдало йому збитків, відповідач є збитковим підприємством, розмір пені становить майже 10% вартості поставленого природного газу.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково.

З Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" стягнуто на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 68963,42 грн основного боргу, 3200,80 грн пені, 8629,61 грн інфляційних втрат, 4519,05грн - 3% річних, 2017,92 грн витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 3200,79грн та в частині перерахунку судового збору, та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при вирішенні питання щодо зменшення пені не врахував майновий стан позивача, який має спеціальні обов`язки з постачання природного газу та має значну дебіторську і кредиторську заборгованість; несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість надання послуг інших споживачам; збитковість підприємства (відповідача) не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки. Крім цього, у випадку зменшення судом розміру неустойки, судовий збір покладається на відповідача повністю (правові позиції Верховного Суду в постанові від 04.05.2018 у справі №917/1068/17).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 01 лютого 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

01 лютого 2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що приймаючи рішення про зменшення нарахованої неустойки, місцевий господарський суд вірно врахував всі обставини справи, а зменшення неустойки на 50% є таким, що виражає оптимальний баланс інтересів сторін у спорі.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 19 жовтня 2017 року між акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", як споживачем, був укладений договір №6299/1718-РО-29 постачання природного газу, за яким постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва електричної енергії для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2 договору).

Згідно наявних у матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу за жовтень 2017 року - квітень 2018 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 91740,33 грн.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, в порушення умов договору, отриманий природний газ відповідач оплатив частково, в сумі 22776,91 грн, у зв`язку із чим станом на час подання позову утворилась заборгованість в сумі 68963,42 грн.

Згідно п.8.2 договору у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язався сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Строк позовної давності сторони встановили у п`ять років (п.10.3 договору).

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 68963,42 грн основного боргу, 6401,59 грн пені, 4519,05 грн - 3% річних, 8629,61 грн інфляційних втрат коштів.

Відповідач визнав наявність та розмір боргу, правильність здійснених позивачем розрахунків, однак просив зменшити розмір неустойки (пені) до 5%.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак вважав можливим зменшити розмір пені на 50%, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача на користь позивача 68963,42 грн основного боргу, 3200,80 грн пені, 8629,61 грн інфляційних втрат коштів, 4519,05грн - 3% річних.

Крім цього, судом здійснено розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам та стягнуто з відповідача на користь позивача 2017,92 грн витрат по сплаті судового збору.

Позивач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у стягненні 3200,79 грн пені та в частині розподілу судових витрат.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, який за правовою природою є договором поставки, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення вартості поставленого природного газу та застосування наслідків порушення строків оплати за поставлений товар.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Однак, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Вказані правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі у їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості зменшення розміру пені на 50% - до 3200,80 грн, оскільки позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору; стягнення на користь позивача суми процентів річних та інфляційних втрат в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем; відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2017 -2018 роки.

Посилання позивача на неврахування судом першої інстанції майнового стану позивача, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки у матеріалах справи наявні копії звітів позивача про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2017-2019, з яких вбачається, що у ці роки позивач був прибутковим підприємством.

За вказаних обставин, доводи апелянта в цій частині вимог апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені.

Щодо доводів апелянта про необґрунтованість рішення суду в частині розподілу судових витрат, то апеляційний господарський суд погоджується з цими доводами позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції не враховані наведені висновки Верховного Суду, внаслідок чого було помилково здійснено розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, однак судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.9 ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду Сумської області від 17 листопада 2020 року, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"Стягнути з акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 68963,42 грн (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні 42 копійки) основного боргу, 3200,80 грн (три тисячі двісті гривень 80 копійок) пені, 8629,61 грн (вісім тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 61 копійка) інфляційних втрат коштів, 4519,05 грн (чотири тисячі п`ятсот дев`ятнадцять гривень 05 копійок) - 3% річних, 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) витрат по сплаті судового збору."

3. Стягнути з акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) - 3153,00 грн (три тисячі сто п`ятдесят три гривні 00 копійок) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Сумської області видати наказ.

5. Справу повернути до Господарського суду Сумської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.03.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук