ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. м.Львів Справа №914/1409/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді Кордюк Г.Т.

Суддів Галушко Н.А.

Желік М.Б.

секретар судового засідання Кострик К.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп», б/н від 11.01.2021 (вх. №01-05/156/21 від 12.01.2021),

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 ( повне рішення складено 18.12.2020)

у справі №914/1409/20 (суддя Гоменюк З.П.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонікс», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп», м. Львів

про стягнення 2 355 234,14 грн.

за участю представників:

від позивача: Гелемей Ю.М. (адвокат);

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

12.06.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області від ТОВ «Бетонікс» поступила позовна заява до ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» про стягнення грошових коштів в сумі 2 355234,14 грн., з яких: основна сума боргу 2131961 грн., 3% річних в сумі 26160 грн., пеня в сумі 173363,14 грн. та простій в сумі 23750 грн. (Т-1, а.с.1-2).

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторонами у справі укладено договір №13/10-1 поставки продукції від 13.10.2017, на виконання якого у грудні 2019 року позивач поставив відповідачу продукцію на суму 2131961 грн., проте відповідач в порушення умов договору не оплатив її вартість, а також не відшкодував позивачеві вартість простою його автотранспорту, зазначеного у видаткових накладних. Відповідно до чого, просить стягнути з відповідача 2131961 грн. основного боргу, 23750 грн. простою та 26160,14 грн. 3% річних та 173363,14 грн. пені. Позовні вимоги мотивовано положеннями ст. ст. 525, 526, ч.1 ст. 530, ст. 610, ч.1 ст. 611, , ч.1 ст. 612, ст. 629, ч.1 ст. 691, ч.ч.1-3 ст. 692 ЦК України, ст. ст. 173, ч.ч.1-3 ст. 193, ст. ст. 230, 231 ГК України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 у справі №914/1409/20 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Компанія Ріел-Естейт-Груп» на користь ТОВ «Бетонікс» - 2131061 грн. основного боргу, 23750 грн. простою, 25787,64 грн. 3% річних, 170037,10 грн. пені та 35259,54 грн. судового збору; в задоволенні решти позову відмовлено.

Дане рішення мотивовано положеннями ст. ст. 11, 80, 92, 202, 203, 204, 215, 237, 241, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 601, 610, 612, 614, 625, 626, 627, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 58-1, 174, 230, 231, 265 ГК України, п.201.10 Податкового кодексу України, ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктами 2.1., 2.4., 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 №88, схваленістю відповідачем договору поставки продукції №13/10-1 від 13.10.2017 та поставкою по такому, що підтверджується первинними документами.

Відповідач - ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп», не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що останнє прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Скаржник вказує, що встановивши факт підписання договору не уповноваженою особою скаржника, та бажаючи відшукати докази подальшого схвалення неналежно укладеного договору, місцевий господарський суд не може брати до уваги також факт перевищення повноважень під час нібито виконання того договору, який вже під час його укладення містив такі дефекти його елементів, як дефект суб`єктного складу та дефект волі.

Також скаржник зазначає те, що видаткові накладні, які містяться в матеріалах справи, які в розумінні Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 №88 є первинним бухгалтерським документом, не містить прізвищ, ініціалів, назв посад осіб, які прийняли товар від імені скаржника. При цьому вказує, що ним подано позов до Господарського суду Львівської області про визнання недійсним договору №13/10-1 поставки продукції від 13.10.2017, за яким відкрито провадження 05.10.2020 у справі №914/2549/20. Отже, ознайомившись з матеріалами справи №914/1409/20 - 23.09.2020 вказує, що він був позбавлений можливості повідомити виявлені обставини у відзиві на позовну заяву, заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи у даній справі або про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №914/2549/20 раніше, оскільки лише 26.10.2020 за допомогою залучення свідка, ОСОБА_1 - відповідачу вдалося з`ясувати обставини, що стосуються предмету спору. Відтак, скаржник вказує, що місцевим господарським судом необґрунтовано відмовлено в клопотанні скаржника про повернення до розгляду справи №914/1409/20 у підготовче провадження, чим порушено приписи ст. ст. 2, 11 ГПК України

Звертає увагу, скаржник також на те, що не маючи жодного доказу на підтвердження здійснення скаржником і погодження позивачем замовлення, а також не маючи жодного доказу здійснення скаржником передоплати, яка відповідно до п.2.6. спірного договору є обов`язковою умовою поставки товару, суд першої інстанції не може посилатися на схвалення договору скаржником, оскільки жодних дій , які б могли свідчити про прийняття такого договору до виконання скаржником вчинено не було.

Відповідно до цього, просить, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Позивач - ТОВ «Бетонікс» у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що така зводиться до заперечення наявності господарських правовідносин між сторонами. Скаржник висуває припущення про те, що документи не підписані стороною скаржника, а отже будь-яких правочинів не укладено. З посиланням на ст. ст. 237, 241 ЦК України, позивач вказує, що суд вірно встановив, що ОСОБА_1 мав статус керівника ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» у період здійснення поставок за відповідними видатковими накладними - у грудні 2019 року. Вказане в реєстрі обмеження щодо підписання ним договорів на суму більше 20000 грн. не розповсюджується на підписання окремих накладних понад цю суму, оскільки такі не можуть вважатися самостійними договорами в розумінні цивільного законодавства за наявності укладеного договору, в межах якого здійснюється поставка. Також зазначає, що в межах оспорюваного правочину виникли зобов`язання, які ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» визнавались, що підтверджує листом №22/05/20 від 22.05.2020. Крім цього, вказує, що суд першої інстанції вірно зазначив, що подані позивачем видаткові накладні, які і товарно-транспортні накладні, не містять прізвищ, назв посад осіб, які прийняли товар від імені ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп», однак, зроблені від імені отримувача товару підписи на ТТН та видаткових накладних посвідчені відбитком круглої печатки відповідача. Судом першої інстанції вірно вказано, що особа несе повну відповідальність за законність використання її печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на первинних документах, а відповідач не доводив, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що нею могла протиправно скористатись не уповноважена особа. Також вказує позивач, що ним відображено господарські операції з поставки товару здійсненні у грудні 2019 року у своєму податковому обліку, а саме складені та зареєстровані ним податкові накладні мали стати для відповідача підставами для нарахування податкового кредиту, та згідно листа ГУ ДПС у Львівській області вірогідно і стали такими в реальності , так як відповідачем за грудень 2019 року до складу податкового кредиту було включено ПДВ на суму 533932,63 грн. по контрагенту ТОВ «Бетонікс». З врахуванням наведено, вважає, що місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про те, що позивачем доведено наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення боргу, зокрема доведено фактичне здійснення 111 поставок товару, а також те, що ці поставки відбулися в межах та на виконання договору поставки №13/10-1 від 13.10.2017. Відповідно до цього, рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 (головуючий суддя Кордюк Г.Т., судді - Кравчук Н.М., Плотніцький Б.Д.) відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп», б/н від 11.01.2021 (вх. №01-05/156/21 від 12.01.2021) на рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 у справі №914/1409/20та призначив розгляд даної скарги в судове засідання на 22.02.2021. Витребувано в Господарського суду Львівської області матеріали справи №914/1409/20.

02.02.2021 в канцелярію суду поступили матеріали справи №914/1409/20.

Ухвалою суду від 22.02.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 15.03.2021 при цьому відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи за необґрунтованістю. Копію ухвали від 22.02.2021 зобов`язано надіслати на адресу відповідача.

Відповідач копію ухвали Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 отримав - « 25.02.2021», що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, яке наявне в матеріалах справи

15.03.2021 на підставі розпорядження керівника апарату суду №84 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю суддів - членів колегії Плотніцького Б.Д. та Кравчук Н.М. проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги (вх. №01-05/156/21) у справі №914/1409/20.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 склад колегії по розгляду апеляційної скарги у справі №914/1409/20 визначено: головуючий суддя Гриців В.М., судді - Галушко Н.А., Желік М.Б.

В судове засідання 15.03.2021 з`явився представник позивача. Відповідач (скаржник) участі уповноваженого представника в судове засідання 15.03.2021 не забезпечив, причин неявки не повідомив хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, яке наявне в матеріалах справи.

Станом на 15.03.2021 додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, а відтак судова колегія апеляційного суду ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах.

Представник позивача в судовому засіданні 15.03.2021 заперечив доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених у відзиві.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї в сукупності з матеріалами справи, вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 30 листопада 2020 у справі №914/1409/20 належить залишити без змін з таких підстав.

Обставини справи.

13.10.2017 ТОВ «Бетонікс» (постачальник) в особі директора ОСОБА_6 та ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» (покупець) в особі директора ОСОБА_1 укладено договір поставки продукції №13/10-1 від 13.10.2017 (Т-1, а.с.7-9), згідно п.1.1. якого постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію, а покупець зобов`язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату згідно з умовами цього договору.

Договір містить підписи в графах «Директор ОСОБА_1» та «Директор ОСОБА_6», скріплені відтисками печаток ТзОВ «Бетонікс» і ТзОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» відповідно.

В розділі 4 договору вказано, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання сторонами зобов`язань, якщо інший термін не вказано в договорі. Даний договір діє до 31.12.2018. Якщо ні одна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення договору за 1 місяць до закінчення його терміну, то даний договір вважається продовженим автоматично на кожний наступний календарний рік (з 01 січня по 31 грудня), окрім випадків передбачених законодавством.

За умовами пунктів 1.2., 1.3. договору, предметом постачання є продукція, визначена у замовленнях, які узгоджуються сторонами, згідно асортименту, що пропонується постачальником. Згідно умов даного договору під продукцією слід розуміти наступні товари: товарний бетон; пісок; щебінь; цемент.

Як передбачено п.3.1. договору, постачальник зобов`язується здійснювати поставку чергової партії продукції в термін 3 днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати згідно з п. 2.6. цього договору.

Датою постачання є дата фактичної передачі продукції постачальником та прийняття покупцем згідно з накладними (п.3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору встановлено, що поставка продукції по цьому договору здійснюється шляхом доставки продукції покупцеві автомобільним транспортом постачальника або власним транспортом покупця. Вартість доставки продукції автомобільним транспортом до місця передачі (приймання-здачі) входить в загальну вартість продукції, що поставляється згідно з цим договором.

У відповідності до п.3.4. договору, розвантаження продукції, (розвантаження транспорту постачальника при виконанні послуги) на об`єктах покупця повинно бути проведено не більше, ніж за 1 годину автобетонозмішувача об`ємом 7 та 8 м.куб, і не більше, ніж за 1 год. 30 хв. авто бетонозмішувача об`ємом 10 та 12 м.куб від моменту прибуття автотранспорту постачальника. Вартість простою більше вищевказаних годин на об`єкті покупця становить 500 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок) за кожну наступну годину.

В п.3.5. договору зазначено, що у випадку знаходження автотранспорту постачальника понад час вказаний у п.3.4 по накладній на об`єкті покупця, з вини останнього, покупець зобов`язується у будь-якому випадку розвантажити продукцію або дозволити виїзд автотранспорту постачальника, підписати відповідні накладні і здійснити оплату продукції (послуги) на умовах даного договору.

Перехід до покупця права власності на продукцію а також усіх ризиків на продукцію (ризик випадкової загибелі та випадкового пошкодження) відбувається у момент передачі продукції покупцеві (п.3.7. договору).

Розділом 2 договору погоджено ціну товарів і порядок розрахунків.

Так, загальна вартість продукції, що поставляється за цим договором, складає загальну вартість всієї поставленої продукції покупцю, що засвідчується підписаними уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на продукцію (п.2.1. договору).

Відповідно до п.2.2. договору, найменування, кількість, ціна продукції вказуються у накладних, які є невід`ємними частинами даного договору і передаються покупцеві при постачанні чергової партії.

Згідно з пунктами 2.3. та 2.4. договору, розрахунки за кожну поставлену партію продукції здійснюються в безготівковому порядку. Форма розрахунків: платіжне доручення.

За умовами п.2.6. договору, попередня оплата по кожній партії продукції становить 70% вартості товару і повинна бути сплачена покупцем протягом трьох банківських днів з моменту погодження чергового замовлення.

Кінцевий розрахунок з постачальником за партію продукції покупець проводить не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього договору партії товару (п.2.7. договору).

Як передбачено п.2.8. договору, оплата здійснюється на підставі цього договору та/або рахунку (акту виконаних робіт, накладної). При здійсненні платежу, сторона обов`язково повинна вказати у платіжному дорученні номер та дату цього договору (рахунку, накладної, акту виконаних робіт), згідно чого проводиться оплата.

В пункті 5.2. договору сторони встановили, що у випадку невиконання п.п.2.6., 2.7. цього договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення.

В матеріалах справи наявні засвідчені копії наступних видаткових та товарно-транспортних накладних: №23/12-024 від 23.12.2019 на суму 25520 грн.; №23/12-026 від 23.12.2019 на суму 19008 грн.; №23/12-046 від 23.12.2019 на суму 3900 грн.; №24/12-002 від 24.12.2019 на суму 25520 грн.; №24/12-006 від 24.12.2019 на суму 8160 грн., в тому числі 4,5 год. простою автобетонозмішувача на суму 2250 грн.; №24/12-009 від 24.12.2019 на суму 25520 грн.; №24/12-013 від 24.12.2019 на суму 25520 грн.; №24/12-016 від 24.12.2019 на суму 21592 грн., в тому числі 2 год. простою автобетонозмішувача на суму 1000 грн.; №24/12-020 від 24.12.2019 на суму 25520 грн.; №24/12-025 від 24.12.2019 на суму 20070 грн.; №24/12-031 від 24.12.2019 на суму 13760 грн.; №24/12-035 від 24.12.2019 на суму 12040 грн.; №24/12-042 від 24.12.2019 на суму 14100 грн.; №25/12-001 від 25.12.2019 на суму 23200 грн.; №25/12-002 від 25.12.2019 на суму 25520 грн.; №25/12-005 від 25.12.2019 на суму 22425 грн.; №25/12-006 від 25.12.2019 на суму 9380 грн., в тому числі 5,5 год. простою автобетонозмішувача на суму 2750 грн.; №25/12-007 від 25.12.2019 на суму 31270 грн., в тому числі 11,5 год. простою автобетонозмішувача на суму 5750 грн.; №25/12-016 від 25.12.2019 на суму 20880 грн.; №25/12-026 від 25.12.2019 на суму 14976 грн.; №25/12-028 від 25.12.2019 на суму 21340 грн.; №25/12-032 від 25.12.2019 на суму 5120 грн., в тому числі 1 год. простою автобетонозмішувача на суму 500 грн.; №25/12-034 від 25.12.2019 на суму 15520 грн.; №26/12-001 від 26.12.2019 на суму 25520 грн.; №26/12-006 від 26.12.2019 на суму 7130 грн., в тому числі 1 год. простою автобетонозмішувача на суму 500 грн.; №26/12-011 від 26.12.2019 на суму 20680 грн.; №26/12-015 від 26.12.2019 на суму 20680 грн.; №26/12-019 від 26.12.2019 на суму 20680 грн.; №26/12-020 від 26.12.2019 на суму 28770 грн., в тому числі 6,5 год. простою автобетонозмішувача на суму 3250 грн.; №26/12-023 від 26.12.2019 р. на суму 25520 грн.; №26/12-025 від 26.12.2019 на суму 6630 грн.; №26/12-026 від 26.12.2019 на суму 14256 грн.; №26/12-027 від 26.12.2019 на суму 15610 грн.; №26/12-031 від 26.12.2019 на суму 21340 грн.; №26/12-032 від 26.12.2019 на суму 20880 грн.; №26/12-035 від 26.12.2019 на суму 12804 грн.; №27/12-002 від 27.12.2019 на суму 27020 грн., в тому числі 3 год. послуг автобетононасоса на суму 1500 грн.; №27/12-004 від 27.12.2019 на суму 9230 грн., в тому числі 4 год. простою автобетонозмішувача на суму 2000 грн.; №27/12-007 від 27.12.2019 на суму 23200 грн.; №27/12-014 від 27.12.2019 на суму 25520 грн.; №27/12-016 від 27.12.2019 на суму 16630 грн., в тому числі 6,5 год. простою автобетонозмішувача на суму 3250 грн.; №27/12-031 від 27.12.2019 на суму 18414 грн.; №27/12-036 від 27.12.2019 на суму 17460 грн.; №27/12-043 від 27.12.2019 р. на суму 19400 грн.; №27/12-044 від 27.12.2019 на суму 6790 грн.; №28/12-001 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-002 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №28/12-003 від 28.12.2019 р. на суму 22880 грн.; №28/12-004 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-005 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-006 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-008 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-009 від 28.12.2019 р. на суму 20800 грн.; №28/12-010 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-013 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-014 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-016 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-017 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-018 від 28.12.2019 на суму 16640 грн.; №28/12-019 від 28.12.2019 на суму 16640 грн.; №28/12-020 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-021 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-022 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-023 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №28/12-024 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №28/12-025 від 28.12.2019 р. на суму 22880 грн.; №28/12-027 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-028 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-030 від 28.12.2019 р. на суму 18720 грн.; №28/12-031 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-031 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-035 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №28/12-036 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №28/12-038 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-039 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-042 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-043 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-044 від 28.12.2019 на суму 7630 грн., в тому числі 2 год. простою автобетонозмішувача на суму 1000 грн.; №28/12-045 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-046 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-047 від 28.12.2019 на суму 16640 грн.; №28/12-048 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №28/12-049 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №28/12-050 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-051 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-052 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-053 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-054 від 28.12.2019 на суму 16640 грн.; №28/12-055 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-056 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-058 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-059 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №28/12-060 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №28/12-061 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-062 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-068 від 28.12.2019 на суму 16640 грн.; №28/12-070 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-073 від 28.12.2019 на суму 18720 грн.; №28/12-075 від 28.12.2019 на суму 22880 грн.; №28/12-076 від 28.12.2019 на суму 20800 грн.; №30/12-002 від 30.12.2019 на суму 25740 грн.; №30/12-007 від 30.12.2019 на суму 25740 грн.; №30/12-011 від 30.12.2019 на суму 12416 грн.; №30/12-017 від 30.12.2019 на суму 20790 грн.; №30/12-019 від 30.12.2019 на суму 12416 грн.; №30/12-022 від 30.12.2019 на суму 20790 грн.; №30/12-029 від 30.12.2019 на суму 15610 грн.; №31/12-001 від 31.12.2019 на суму 20790 грн.; №31/12-002 від 31.12.2019 на суму 24750 грн.; №31/12-003 від 31.12.2019 на суму 5400 грн.; №31/12-005 від 31.12.2019 на суму 6414 грн.

Всього позивачем подано 111 видаткових та 111 товарно-транспортних накладних.

Відтак, загальною сумою за видатковими накладними є 2155711 грн. Ця сума складається з 2131961 грн. вартості поставленого за ними товару та 23750 грн. вартості простою автобетонозмішувача.

У вищевказаних товарно-транспортних накладних відображено інформацію про здійснені автомобільним перевізником ТзОВ «Бетонікс» перевезення вантажів, дані про які збігаються із зазначеними у відповідних видаткових накладних, з пункту навантаження: м. Львів, вул. Півколо, 14 до пунктів розвантаження, реквізити яких відповідають вказаним у видаткових накладних адресам доставки. Замовником (платником) та вантажоодержувачем в ТТН вказано ТзОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп», а вантажовідправником - ТзОВ ВТК «Бетонікс».

Видаткові і товарно-транспортні накладні підписано від постачальника (вантажовідправника) бухгалтером ОСОБА_2 (ТТН - також і директором ОСОБА_3 ) з проставленням відтиску печатки ТзОВ «Бетонікс», а від покупця (вантажоодержувача) - особою без зазначення її прізвища та ініціалів однак із печаткою покупця ТзОВ «Компанії Ріел-Естейт Груп».

За здійсненими поставками товариство з обмеженою відповідальністю «Бетонікс» склало та подало в електронній формі 111 податкових накладних на суми, зазначені у відповідних видаткових накладних, на підтвердження чого позивач долучив копії цих видаткових накладних разом з квитанціями про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У листі ГУ ДПС у Львівській області №4234Д/13-01-04-13 від 28.10.2020 зазначено, що згідно інформації, наявної в базах даних органу ДПС, за період діяльності грудень 2019 року, ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» до складу податкового кредиту включено ПДВ на суму 533932,63 грн. по контрагенту ТОВ «Бетонікс».

У заяві свідка від 26.10.2020 ОСОБА_1 повідомив, що, будучи директором ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» в період з 27.12.2017 по 20.07.2018 та в період з 26.07.2018 по 18.03.2020, він не підписував власноручно від імені товариства договору №13/10-1 від 13.10.2017 та будь-яких інших документів, в тому числі первинних бухгалтерських документів, на виконання цього договору, а також, що він не підписував договір та документи на його виконання і за допомогою використання аналога його власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису), не видавав жодних усних чи письмових довіреностей на використання від його імені аналога власноручного підпису.

У нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_1 зазначено, що він обізнаний із змістом закону про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань та готовий з`явитися до суду за викликом для підтвердження своїх свідчень.

З виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп» було проведено 15.08.2016, а особами, які мали право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, були: керівник ОСОБА_4 (відповідно до виписки від 16.08.2016), керівник ОСОБА_1 з обмеженням щодо підписання договорів на суму більше 20000 грн. (відповідно до виписки від 26.12.2017) та керівник ОСОБА_5 з обмеженням щодо підписання договорів на суму більше 20000 грн. (відповідно до виписки від 18.03.2020).

У витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань станом на 30.09.2020 р. наведено інформацію щодо хронології реєстраційних дій стосовно ТзОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп».

Так, зокрема, такі реєстраційні дії як державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу: зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи; зміна фізичних осіб або зміна відомостей про фізичних осіб - платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, були проведені 26.12.2017, 21.07.2018, 26.07.2018 та 18.03.2020.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалася наступним.

У відповідності до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст.203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину визначає недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до вимог ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Статтею 237 ЦК України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Обставинами справи встановлено, а саме з інформації з ЄДРЮОФОП, що станом на дату укладення договору ОСОБА_1 , який підписав його як директор відповідача, дійсно не був керівником товариства, а єдиною зазначеною в реєстрі особою, яка на той час мала право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, була ОСОБА_4 , натомість ОСОБА_1 мав статус керівника ТзОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» у період здійснення поставок за відповідними видатковими накладними - у грудні 2019 року. Вказане в реєстрі обмеження щодо підписання ним договорів на суму більше 20000 грн. не розповсюджується на підписання окремих накладних понад цю суму, оскільки такі не можуть вважатись самостійними договорами в розумінні цивільного законодавства за наявності укладеного договору, в межах якого здійснюються поставки.

За визначенням статті першої Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

За приписами пункту 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункт 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку встановлюють такі обов`язкові реквізити первинного документа: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Як вбачається з обставин справи, наявні в матеріалах справи видаткові накладні і товаро-транспортні накладні не містять прізвищ, ініціалів, назв посад осіб, які прийняли товар від імені ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп», однак зроблені від імені отримувача товару підписи на товаро-транспортних та видаткових накладних посвідчені відбитком круглої печатки відповідача. При цьому, слід зазначити, що дані первинні документи містять такі обов`язкові реквізити як назву, дату складання, назву підприємства, від імені якого їх складено, зміст та обсяг господарських операцій, одиниці їх виміру, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення з боку постачальника , а також скріплені печатками особисті підписи всіх осіб , які брали участь у здійсненні господарської операції.

Відтак з врахуванням наведеного, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що особа несе повну відповідальність за законність використання її печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на первинних документах, а відповідач не доводив ні суду першої ні апеляційної інстанцій, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що нею могла протиправно скористатись неуповноважена особа. Відтак відсутність у видаткових накладних назви посади осіб, які отримали товар, за наявності підписів, засвідчених відтиском печатки покупця, не може бути підставою в даному випадку для невизнання господарської операції. Відтиск печатки відповідача на накладних дозволяє з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, котра брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій, як таку, що діяла від імені відповідача.

Аналогічні правові позиції щодо можливості підтвердження відбитком печатки обставин участі особи в отриманні товару викладені у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 915/878/16 та від 29.01.2020 р у справі №916/922/19.

Згідно вимог ч.1 ст. 79 ГПК України встановлено, що наявність обставин, на яку сторони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Проаналізувавши матеріали справи в сукупності з поданими доказами сторонами, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що поставлений товар було прийнято уповноваженим представником покупця, про що свідчить печатка підприємства.

Щодо наданих позивачем податкових накладних місцевим господарським судом вірно зазначено, що вони не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не можуть буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, проте можуть оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами у справі.

У відповідності до п.201.10 Податкового кодексу України, визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач відображав господарські операції з поставки товару, здійснені у грудні 2019 року, у своєму податковому обліку, тобто складені та зареєстровані ним податкові накладні мали стати для відповідача підставами для нарахування податкового кредиту та, беручи до уваги зміст листа ГУ ДПС у Львівській області, вірогідно, і стали такими в реальності, так як відповідачем за грудень 2019 року до складу податкового кредиту було включено ПДВ на суму 533932,63 грн. по контрагенту ТзОВ «Бетонікс».

Відповідач не доводив ні суду першої ні суду апеляційної інстанцій того, що не скористався даним кредитом або вчиняв дії з корегування податкових накладних, заперечуючи існування таких операцій, чим можуть додатково підтверджуватись обставини дійсного отримання ним товару. Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.11.2019 р. у справі №905/49/15 та постанові від 25.06.2020 р. у справі №924/233/18.

З врахуванням вищенаведеного, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що докази на підтвердження фактів здійснення позивачем поставок товару та існування заборгованості відповідача (товаро-транспорті, видаткові та податкові накладні) є в своїй сукупності більш вірогідними, ніж дані, що зазначаються на спростування таких обставин, і в цілому зводяться лише до вказівки на неналежність проставлених підписів ОСОБА_1

При цьому, місцевим господарським судом вірно зазначено, що вищевказані докази свідчать про те, що відбулось наступне схвалення правочину відповідачем шляхом вчинення вже уповноваженою на той час особою - директором ОСОБА_1 дій, які свідчили про прийняття договору до виконання.

Щодо відсутності у вищевказаних первинних бухгалтерських документах та документах податкової звітності конкретного посилання на договір поставки продукції №13/10-1 від 13.10.2017, місцевим господарським судом вірно вказано, що дане не впливає на можливість підтвердження такими документами факту схвалення саме цього договору за відсутності в суду доказів щодо існування будь-яких інших договорів поставки, укладених між сторонами. Отже з врахуванням наведеного обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем доведено наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення боргу, зокрема доведено фактичне здійснення 111 поставок товару, а також те, що ці поставки відбулися в межах та на виконання договору поставки продукції №13/10-1 від 13.10.2017. Даного висновку суду скаржником не спростовано в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76,77 ГПК України.

Більше того, в межах оспорюваного правочину виникли зобов`язання, які ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» визнавались, в обгрунтування чого відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу долучено копію листа за вих. №22/05/20 від 22.05.2020 та докази надіслання такого позивачу. В даному листі директор ОСОБА_5 зазначає, а саме: «просить вибачення за затримку у виконанні грошових зобов`язань нашого товариства за договором поставки продукції №13/10-1 від 13.10.2017 та договором про надання послуг №П2809-1 від 28.09.2018, оскільки така затримка викликана обставинами, на які товариство повпливати не в змозі», «просить погодити реструктуризацію проплати загальної суми заборгованості у розмірі 2218348,99 грн. рівними частинами на 12 календарних місяців, починаючи з 01.06.2020».

Даний лист судова колегія апеляційного суду бере до уваги з врахуванням того, що такий додатково підтверджує обставини справи щодо визнання правочину - договору поставки продукції №13/10-1 від 13.10.2017 за яким стягується заборгованість в даній справ.

Згідно вимог ст. 712 ЦК України, що кореспондується положенням ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір є відплатним , якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Пунктами 2.6 та 2.7. договору поставки продукції №13/10-1 від 13.10.2017 встановлено, що покупець повинен здійснити попередню оплату по кожній партії продукції в розмірі 70% вартості протягом трьох банківських днів з моменту погодження чергового замовлення. Водночас кінцевий розрахунок з постачальником за партію продукції повинен бути проведений не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої партії товару.

Враховуючи дані положення договору місцевим господарським судом зроблено вірний висновок, що вказані положення договору щодо оплати за поставлений товар за аналогією мають застосовуватись і до оплати простою автотранспорту постачальника, так як вартість простою разом з вартістю товару входила до загальної суми, вказаної у видаткових накладних, а сторони не узгодили окремий порядок та строк оплати простою, який був би відмінним від порядку і строків оплати самого товару.

При цьому, слід зазначити, що вартість простою не є збитками чи санкцією, яка підлягає застосуванню, адже не пов`язується з вчиненням покупцем правопорушення, а фактично виступає платою покупця за використання транспорту постачальника понад тривалість його використання, яка охоплюється вартістю поставленої продукції і не оплачується окремо.

Обставинами та матеріалами справи встановлено, що відповідач не здійснював попередньої оплати товару, а позивач поставив товар без її отримання, отже переданий товар (як і вартість простою) в будь-якому випадку підлягав оплаті протягом 10 банківських днів з моменту прийняття, а саме:- видаткові накладні від 23.12.2019 на загальну суму 48428 грн. мали бути оплачені по 11.01.2020 включно; - видаткові накладні від 24.12.2019 на загальну суму 191802 грн. мали бути оплачені по 13.01.2020 включно; - видаткові накладні від 25.12.2019 на загальну суму 189631 грн. мали бути оплачені по 13.01.2020 включно; - видаткові накладні від 26.12.2019 на загальну суму 240500 грн. мали бути оплачені по 14.01.2020 включно; - видаткові накладні від 27.12.2019 на загальну суму 163664 грн. мали бути оплачені по 15.01.2020 включно; - видаткові накладні від 28.12.2019 на загальну суму 1130830 грн. мали бути оплачені по 16.01.2020 включно; - видаткові накладні від 30.12.2019 на загальну суму 133502 грн. мали бути оплачені по 16.01.2020 включно; - видаткові накладні від 31.12.2019 на загальну суму 57354 грн. мали бути оплачені по 16.01.2020 р. включно.

Визначаючи ці дати, місцевим господарським судом вірно враховано те, що у 2019 році відбулося перенесення банківських днів з 30.12.2019 на 21.12.2019 та з 31.12.2019 на 28.12.2019, а у 2020 році - з 06.01.2020 на 11.01.2020.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи вищенаведене, матеріали та обставини справи, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність прострочення виконання зобов`язання боржником, що є відповідно підставою для стягнення боргу за поставлений і неоплачений товар в сумі 2131961 грн. та боргу за простій в сумі 23750 грн.

Частиною першою статті 611 ЦК України, встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1- 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що у випадку невиконання п.п.2.6., 2.7. цього договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відтак з врахуванням того , що відповідач не виконував обов`язок щодо сплати за поставлений йому товар у визначені строки, а також не спростував своєї вини в порушенні зобов`язання, місцевим господарським судом обґрунтовано визнано підставним нарахування позивачем пені за періоди існування прострочення.

З врахуванням наведеного, перевіривши правильність розрахунку наведеного в судовому рішенні місцевим господарським судом з розрахунком позивача, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим розмір пені в сумі 170037,12 грн., який наведений місцевим господарським судом в оспорюваному рішенні.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку наведеного в судовому рішенні місцевим господарським судом з розрахунком позивача, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим розмір 3% річних в сумі 25787,64 грн., який наведений місцевим господарським судом в оспорюваному рішенні.

Скаржник в апеляцій скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що видаткові накладні, які містяться в матеріалах справи, які в розумінні Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 №88 є первинним бухгалтерським документом, не містить прізвищ, ініціалів, назв посад осіб, які прийняли товар від імені скаржника. При цьому вказує, що ним подано позов до Господарського суду Львівської області про визнання недійсним договору №13/10-1 поставки продукції від 13.10.2017, за яким відкрито провадження 05.10.2020 у справі №914/2549/20. Отже, ознайомившись з матеріалами справи №914/1409/20 - 23.09.2020 вказує, що він був позбавлений можливості повідомити виявлені обставини у відзиві на позовну заяву, заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи у даній справі або про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №914/2549/20 раніше, оскільки лише 26.10.2020 за допомогою залучення свідка, ОСОБА_1 - відповідачу вдалося з`ясувати обставини, що стосуються предмету спору. Відтак, скаржник вказує, що місцевим господарським судом необґрунтовано відмовлено в клопотанні скаржника про повернення до розгляду справи №914/1409/20 у підготовче провадження, чим порушено приписи ст. ст. 2, 11 ГПК України.

В спростування даного твердження скаржника судова колегія апеляційного суду вказує на те, що підготовче провадження у даній справі місцевим господарським судом закінчено 01.10.2020 що підтверджується відповідною ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання. При цьому вказано, що у зв`язку з повторною (третьою) неявкою представника відповідача в судове засідання, а також закінчення продовженого строку підготовчого засідання, у місцевого господарського суду була відсутня можливість для задоволення клопотання відповідача та відкладення розгляду справи як з мотивів наведених ним у клопотанні так і з будь-яких інших законних підстав.

Слід врахувати те, що норми ГПК України не містять прямої вказівки на можливість суду на стадії розгляду справи по суті приймати рішення про повернення до розгляду справи у підготовче провадження. Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відсутність поважності причин, якими відповідач обґрунтовує свої клопотання, можливості та необхідності повернення даної справи в підготовче засідання.

Слід зазначити, що обставини, які будуть встановлені у справі №914/2549/20 Господарським судом Львівської області можуть бути підставою для перегляду судових рішень в даній справі за нововиявленими обставинами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст. ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 у справі №914/1409/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп» без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3. Порядок та строк оскарження встановлено ст. ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.03.2021.

Головуючий суддя Г.Т.Кордюк

Суддя Н.А.Галушко

Суддя М.Б.Желік