РІШЕННЯ

12 березня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/6/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

за участі секретаря судового засідання Бега В.М.

розглянув справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050

до відповідача Фізичної особи - підприємця Коваля Тараса Богдановича, АДРЕСА_1

про стягнення 21 550,00 грн завданих в порядку регресу збитків

За участі представників:

позивача: не прибув

відповідача: не прибув

В порядку ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи:

30.12.2020 (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", надалі - позивач, звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Коваля Тараса Богдановича, надалі - відповідач, про стягнення 21 550,00 грн завданих в порядку регресу збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як роботодавця особи, яка виконувала трудові обов`язки за маршрутним таксі у розмірі половини виплаченого страхового відшкодування - в сумі 21 550,00 грн.

В підтвердження позовних вимог до матеріалів справи долучено належним чином засвідчені копії: полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7362234 від 26.09.2017, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , пояснень страхувальника б/н від 18.04.2018, посвідчення водія Жук М.Д., довідки №8 від 13.03.2018, трудового договору №5 від 08.06.2016, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00120-02255-17 від 29.12.2017, постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №607/11486/18 від 27.06.2018, пояснень та заяв потерпілих на виплату страхового відшкодування, актів огляд транспортного засобу від 19.04.2018 та ремонтних калькуляцій від 20.04.2018, страхового акту №69 від 24.05.2018 та розрахунку до нього, страхового акту №64 від 24.05.2018 та розрахунку до нього, платіжних доручень №3Р037792 від 25.05.2018 на суму 25 600 грн та №3Р037884 від 25.05.2018 на суму 17 500 грн тощо.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 05.01.2021, головуючим суддею для розгляду справи №921/6/21 визначено суддю Гирилу І.М.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2021 зазначену вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №921/6/21; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання у справі № 921/6/21 призначено на 14:00 год. 08.02.2021; запропоновано учасникам справи подати/надіслати суду заяви по суті справи та з процесуальних питань (при наявності).

Ухвалою суд від 08.02.2021 розгляд справи відкладено на 09:00 год. 24.02.2021 з викладених у ній підстав та повторно запропоновано сторонам у справі надати (надіслати) суду заяви по суті справи та з процесуальних питань (при наявності).

З огляду на перебування судді Гирили І.М. у відпустці, судове засідання 24.02.2021 не відбулось.

Ухвалою суду від 26.02.2021 розгляд справи №921/6/21 було призначено на 09:00 год. 12.03.2021.

В судове засідання 12.03.2021 позивач явки свого уповноваженого представника не забезпечив, причин неприбуття не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Поряд із цим, у позовній заяві (п. 3 прохальнї частини) просив розгляд справи проводити без участі його повноважного представника.

Відповідач в судове засідання 12.03.3021 не прибув, запропонованого судом в ухвалах від 11.01.2021 та від 08.02.2021 відзиву на позов не надав. Причин неприбуття не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ст. 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приписами ст. 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (ч. 8 ст. 252 ГПК України).

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

Застосовуючи ст. 3 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод" при розгляді даної справи, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії" (AlimentariaSanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи наведене вище, зважаючи на закінчення визначених ст. 248 ГПК України строків розгляду спору, беручи до уваги, що судом вжито усіх можливих заходів для надання сторонам, в тому числі відповідачу, можливості надати відповідні заяви по суті справи та докази на підтвердження своєї позиції, що явка представників сторін в судове засідання 12.03.2021 не визнавалась судом обов`язковою, що в силу приписів чинного процесуального законодавства сторони належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, що наявних у матеріалах справи документів достатньо для прийняття повного, та обґрунтованого судового рішення, суд вважає за можливе розглянути спір по суті в даному судовому засіданні, без участі представників сторін, за наявними у справі доказами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2018 у справі №607/11486/18 встановлено, що 18.04.2018 о 09 год. 30 хв. в м. Тернополі по вул. 15 Квітня, водій ОСОБА_1 , керуючи автобусом марки «Богдан» номерний знак НОМЕР_2 , порушив вимоги пп. 2.3 (б), 12.1, 13.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, а саме: не був уважний, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi L200» номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , після чого на дорозі з двохстороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на бік дороги зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Fiat Ducato» номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався лівою смугою для руху транспортних засобів.

Зі змісту наведеного вище судового рішення вбачається, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доведена матеріалами справи, дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні, а саме: даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 419268 від 15.06.2018; постановою про закриття кримінального провадження від 31.05.2018; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.04.2018; план-схемою додатком до протоколу огляду місця ДТП, яка сталася 18.04.2018; письмовими поясненнями ОСОБА_1 та інших учасників ДТП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 18.04.2018; висновком експерта №629.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 - водія, який керував автобусом марки «Богдан» номерний знак НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн.

В судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб - Автобус марки «Богдан», номерний знак НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області 06.05.2010 був зареєстрований за Семирозум Ігорем Зіновійовичем .

Зазначений транспортний засіб був застрахований за Полісом №АК/7362234 обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів, підписаного між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (страховик) та ФОП Семирозум Ігорем Зіновійовичем (страхувальник).

Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на підставі актів огляду транспортного засобу (дефектної відомості) від 18.04.2018 та 19.04.2018, ремонтних калькуляції №18-159164 від 20.04.2018 та №18-159169 від 20.04.2018, заяви власника транспортного засобу «Fiat Ducato» номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_5 від 22.05.2018 та заяви власника транспортного засобу «Mitsubishi L200» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_6 від 22.05.2018, згідно з платіжними дорученнями №3Р037792 від 25.05.2018 на суму 25 600 грн та №3Р037884 від 25.05.2018 на суму 17 500 грн виплатило ОСОБА_5 та ОСОБА_6 страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту в загальному розмірі 43 100 грн.

З огляду на факт виплати позивачем страхового відшкодування, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 21 550,00 грн.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст. 1166 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Ст. 38-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Ч. ч. 1-3 ст. 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Ст. 83 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що вказане вище ДТП відбулось внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автобуса марки "Богдан" номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_1 , який визнав свою вину, що встановлено постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2018 у адміністративній справі №607/11486/18.

Згідно з ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановленні судовим рішенням від 27.06.2018 у адміністративній справі №607/11486/18 обставини щодо вчинення водієм автобуса марки "Богдан" номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_1 адміністративного правопорушення - порушення вимог правил дорожнього руху, які призвели до ДТП, внаслідок якого позивачем у даній справі було виплачено страхове відшкодування потерпілим особам, є обов`язковими для господарського суду при розгляді даного спору.

З матеріалів справи також вбачається, що 08.06.2016 між підприємцем Ковалем Тарасом Богдановичем та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір №5 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, згідно з яким ОСОБА_1 прийнятий на роботу водія на безстроковий строк, з 09.06.2016.

Відповідач в судове засідання не прибув, належними та допустимими доказами не спростував, що на момент вказаної вище ДТП ОСОБА_8 перебував у трудових відносинах з ним та виконував покладені на нього трудові обов`язки.

З урахуванням наведеного, наявні в матеріалах справи документи, на думку суду, свідчать про те, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_8 був працівником відповідача та виконував покладені на нього трудові обов`язки.

За даних обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 73-79, 80, 86, 123, 129, 178, 202, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Коваля Тараса Богдановича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 24175269: 21 550 грн збитків в порядку регресу та 2 102 грн в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.03.2021

Суддя І.М. Гирила