ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3779/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стінмаш", м. Харків
про стягнення 264 960,00 грн.
за участю представників:

позивача - Єфіменко О.Ю., довіреність б/н від 01.06.20р.;

відповідача - Григор`єва О.Ю. (керівник), відповідно до наказу № 7-к від 16.12.15р.; Саєнко М.В., довіреність б/н від 07.12.20р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", м. Київ звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стінмаш", м. Харків неустойку за неналежне виконання умов Договору постачання№КП/20-7 від 24.02.20р. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 30.11.20р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №922/3779/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

07.12.20р. від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

17.12.20р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

20.01.21р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

27.01.21р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою суду від27.01.21р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 28.02.21р.

08.02.21р. надійшли заперечення на відповідь на заперечення відповідача.

08.02.21р. в судовому засіданні оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

02.03.21р. від відповідача надійшли письмові пояснення.

04.03.21р. від відповідача надійшло клопотання про зменшення штрафних санкцій до 100000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 04.03.21р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Заперечував проти клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.03.21р. просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ВИДОБУВНА КОМПАНІЯ

«УКРНАФТОБУРІННЯ» (надалі - Покупець/Позивач) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТІНМАШ» (надалі - Продавець/Відповідач) 24 лютого 2020 року укладено договір постачання №КП/20-7 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором та Специфікаціях, які після підписання Сторонами становлять невід`ємну частину цього Договору, Продавець зобов`язується поставити товарно-матеріальні цінності (надалі - Товар) Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його вартість.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість та якість, ціна за одиницю часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) Товару, що підлягає поставці визначається Сторонами в Специфікаціях (п.1.2. Договору).

За п.1.3. Договору якість та кількість Товару, який передається у поставляється Покупцю, повинні відповідати вимогам встановленим в кожній Специфікації.

Товар за цим Договором поставляється згідно з Інкотермс 2010. Базис поставки Товару Сторони погоджують в окремих Специфікаціях до цього Договору (п.2.1. Договору).

Відповідно до п.2.2. Договору строк та/або графік поставки Товару встановлюються Сторонами у відповідній Специфікації.

За результатами поставки Товару Сторони оформлюють та підписують Акт приймання-передачі Товару, та/або Видаткову накладну, та/або Товаро-транспортну накладну. Акт приймання - передачі Товару, та/або Видаткової накладної, та/або Товаро-транспортної накладної підтверджує факт поставки Товару належної кількості та якості. Сторони погоджуються, що підписаний обома Сторонами Акт приймання-передачі Товару, та/або Видаткова накладна, та/або Товаро-транспортна накладна, є документом, який засвідчує факт передачі Товару у власність Покупця (п.2.5. Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору Сторонами погоджено, що загальна вартість Товару, що може бути поставлена Продавцем та прийнята Покупцем за даним Договором протягом його строку дії згідно Специфікацій не може перевищувати 16 650 000,00 (шістнадцять мільйонів шістсот п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) грн., крім того ПДВ 3 330 000,00 грн., разом з ПДВ 19 980 000,00 (дев`ятнадцять мільйонів дев`ятсот вісімдесят тисяч гривень 00 коп.).

Оплата вартості Товару здійснюється на умовах та в строки визначені Специфікаціями (п.3.2. Договору).

Датою оплати вартості Товару, згідно із п.3.3. Договору, по Специфікації вважається дата списання грошових коштів на поточний рахунок Продавця з рахунку Покупця у банку Покупця.

Відповідно до пп.4.3.1. Договору Продавець зобов`язується здійснити поставку Товару на умовах визначених Договором та відповідною Специфікацією.

19 березня 2020 року Сторонами укладено Специфікацію №2 до Договору.

Відповідної до вказаної Специфікації №2 Продавець зобов`язувався поставити Покупцю наступний Товар (надалі - Товар):

Апарат повітряного охолодження (АПО) в комплекті:

1. АПО з жалюзі та кріплення відповідно до ескізу - 1 шт.

2. Вентилятор з електроприводом 1.1 кВт модель виконання 1 Ехd ІІС Т5 - 2 шт.

3. Частотний привід - модель - 2 шт.

Загальна вартість Товару по Специфікації №2 склала 576 000,00грн. з ПДВ (п.1 Специфікації №2).

За п.4. Специфікації №2 оплата Товару здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати постачання товару.

У свою чергу, за п.5 Специфікації №2 строк постачання: не більш ніж 70 календарних днів з моменту підписання цієї Специфікації, з можливістю дострокової поставки.

Базис поставки Товару: DDР (ІНКОТЕРМС 2010); місце поставки: Україна, Харківська область, Краснокутський район, поблизу с. Шевченково, Установка попередньої підготовки нафти і газу Сахалінського НГКР (координати GPS: 49°58'13.98"С 35°15'34.64"В), (п.7 Договору). Тобто, за місцезнаходженням об`єктів Позивача.

Виробник Товару: ТОВ «СТІНМАШ», що визначається п.8 Специфікації №2.

Отже, оскільки Специфікацію №2 укладено 19.03.2020р, керуючись п.5 Такої Специфікації, термін постачання Товару по ній - до 29 травня 2020 року включно (19.03.2020р. + 70 календарних днів).

25.05.2020р. Продавець листом за №230/25 повідомив Покупця про неможливість своєчасно поставити Товар по Специфікації №2 від 19.03.2020р.

Листом від 17.06.2020р. №243/17 Продавець проінформував Покупця про затримку постачання вказаного Товару і звернувся із проханням здійснити передоплату у розмірі 45% вартості Товару. Також, Відповідач запевнив про постачання Товару протягом 30 календарних днів з дати отримання такого авансу від Покупця.

За твердженнями позивача така пропозиція не була прийнята Покупцем з урахуванням умов Договору.

Листом від 22.06.2020р. №244/22 Відповідач поінформував, що постачання Товару за Специфікацією №2 планується орієнтовно 16-17 липня 2020 року.

В свою чергу, фактичне постачання Товару по Специфікації №2 здійснено Відповідачем тільки 03.08.2020р., що підтверджується оформленою повноважними представниками сторін видатковою накладною №10 від 03.08.2020р. та товарно-транспортною накладною від 03.08.2020р. №Р10.

Тобто, зі сторони Відповідача допущено прострочення постачання Товару по Специфікації №2 на строк 66 календарних днів (з 30 травня по 03 серпня 2020 року), що є порушенням умов Договору щодо порядку та строків постачання Товару.

Згідно п.5.2. Договору за порушення строків та/або графіку поставки (обміну) Товару, Продавець сплачує на користь Покупця:

- грошову суму в розмірі 0,5% від вартості Товару, згідно Специфікації, за кожен день прострочення та за весь період прострочення поставки Товару, згідно Специфікації (пп.5.2.1. Договору);

- додатково, штраф у розмірі 3% (три відсотки) від вартості Товару, згідно Специфікації, - за порушення строків поставки понад 10 (десять) календарних днів (пп.5.2.2. Договору);

- додатково, штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості Товару, згідно Специфікації, - за порушення строків поставки понад 20 (двадцять) календарних днів (пп.5.2.3. Договору).

Враховуючи викладене, Позивачем 12.08.2020р. відповідно до листа №12/01-154 направлено Повідомлення на адресу Відповідача про наявність факту прострочення зі сторони останнього строків поставки Товару по Специфікації №2. Відповідно до вказаного Повідомлення Позивачем відповідно до умов Договору розраховано штрафні санкції (нараховано пеню та штрафи) за порушення Відповідачем строків поставки Товару та запропоновано оплатити їх суму добровільно протягом 10 робочих днів з дати отримання Повідомлення.

В свою чергу, електронним листом від 21.08.2020р. директором Відповідача (Григорьєва О.Ю.) направлено на адресу повноважного представника Позивача повідомлення про готовність оплати штрафних санкцій у розмірі 187 488,00грн. При цьому, директор Продавця звернувся із проханням оплатити повністю вартість Товару по Специфікації №2.

25 серпня 2020 року Покупцем (Позивачем) у повному обсязі та належним чином здійснено оплату вартості Товару по Специфікації №2 у розмірі 576 00,00грн. (платіжне доручення №252 від 25.08.2020р.).

Таким чином, позивач вказує, що ним належним чином виконані зобов`язання по Договору, у тому числі, в частині оплати Товару по Специфікації №2.

В свою чергу, Відповідачем вимоги Повідомлення Позивача від 12.08.2020р. не виконано. Більше того, Відповідачем не було здійснено оплати штрафних санкцій у розмірі, визначеному згідно електронного листа Директора Відповідача від 21,08.2020р.

05.10.2020р. згідно із листом за №12-191 Позивачем в адресу Відповідача направлено повторне Повідомлення про необхідність сплати нарахованих штрафних санкцій за порушення строків поставки Товару по Специфікації №2 в загальній сумі 267 840,00грн. у строк протягом 10 робочих днів з дати отримання такого повторного Повідомлення Відповідачем.

Дана вимога станом на дату подачі цієї Позовної заяви зі сторони Відповідача не виконана - нараховані штрафні санкції не сплачено на користь Позивача, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує про те, що ні Договором, ні Специфікаціями до нього, будь-яка передоплата Товару не передбачена; тобто, ТОВ «СТІНМАШ», власними силами та своїми коштами повинно виготовити Товар для ПрАТ "ВК "УКРНАФТОБУРІННЯ", тому посилання позивача на те, що відповідач порушив вимоги ч.6 ст.231 ГК України є безпідставними.

Також, відповідач зазначає, що позивачем порушено строки оплати товару, оскільки Товар поставлений 03.08.2020, його оплата повинна бути здійснена протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати постачання Товару, однак, оплату здійснено лише 25.08.2020, тобто, з порушенням строку в 7 (сім) днів.

ТОВ «СТІНМАШ», не заперечує, що на підставі видаткової накладної №10 від 03.08.2020 та товарно-транспортної накладної №Р10 від03.08.2020 поставило Товар ПрАТ "ВК "УКРНАФТОБУРІННЯ", і як вважає позивач, допустило прострочення Товару на 66 днів.

Разом з цим, за твердженнями відповідача, основною причиною такої затримки стало те, що в період з 12 березня 2020 року, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, на території України посилили епідеміологічні заходи безпеки і ввели жорсткі карантинні обмеження, а тому ТОВ «СТІНМАШ» фактично почало працювати лише з 25 травня 2020 року і фактично виконувати умови договору поставки № КП/20-7 від 24.02.2020.

З п. 6 Договору № КП/20-7 від 24.02.2020 вбачається, що до обставин непереборної сили відносяться, у тому числі, урядові заборони, при цьому терміни (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки.

За таких умов, відповідач вважає, що у цьому конкретному випадку настали обставини непереборної сили (обставини форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання ТОВ «СТІНМАШ» своїх зобов`язань саме по строку поставки Товару з 19.03.2020 по 24.05.2020, і вже після пом`якшення епідеміологічних заходів безпеки на території України, в період з 25.05.2020 по 03.08.2020 відповідач, згідно з вимогами ч.2 ст.193 ГК України, у повному обсязі виконав свої зобов`язання та поставив Товар ПрАТ "ВК "УКРНАФТОБУРІННЯ".

Таким чином, ТОВ «СТІНМАШ» вважає, що позовна заява Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» є безпідставною, і такою, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Щодо тверджень відповідача про відсутність порушень ним вимог ст.ст. 526 (Загальні умови виконання зобов`язання) та 612 (Прострочення боржника) ЦК України, то таки твердження є хибними, у зв`язку з наступним.

Так, у відповідності до умов Договору, а саме п.8.1, Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до 31 грудня 2020роу, але у будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до п.2.2. Договору строк та або графік поставки Товару встановлюються Сторонами у відповідній Специфікації. У відповідності до п.5 Специфікації №2 від 19.03.2020 року до Договору, строк постачання становить не більш ніж 70 календарних днів з моменту підписання цієї Специфікації, з можливістю дострокової поставки, та у свою чергу має місце прострочення виконання зобов`язання на строк 66 календарних днів (понад встановлений строк постачання), а отже і твердження Відповідача щодо відсутності порушень вимог ст.526, 612 ЦК України по факту є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та наявним письмовим доказам.

Також, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача як на причини затримки поставки Товару введення на території України карантинних заборон і посилення епідеміологічних заходів безпеки, з огляду на наступне.

Дата укладення Специфікації №2 - 19.03.2020 року, тобто на момент її підписання, починаючи з 12.03.2020р., вже були запроваджені карантинні обмеження, та Відповідач укладаючи Специфікацію №2 був обізнаний та усвідомлював дану обставину. Аналогічна ситуація і з Наказом №01/3-к від 16.03.2020р. «Про простій», який був підписаний керівником Відповідача до моменту укладення Специфікації№2 від 19.03.2020р., а отже дана обставина підтверджує що Відповідач був обізнаний та усвідомлював, що на всій території країни діють карантинні заборони та посилені епідеміологічні заходи безпеки.

Незважаючи на те, що карантин був віднесений до переліку форс-мажорних обставин, це не означає автоматичне звільнення Відповідача від відповідальності. Відповідач має довести, що порушення зобов`язання сталося внаслідок запроваджених обмежень. Гостра респіраторна хвороба СОVID-19 спричинена коронавірусом SARS-СоV-2 так само, як і карантинні заходи самі по собі не є форс-мажорними обставинами, що автоматично звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором. Так, введені карантинні заходи можуть бути підставою для звільнення від відповідальності, лише у випадку коли Відповідач доведе, що саме конкретні карантинні заходи стали обставинами непереборної сили, що мають надзвичайний характер, які неможливо попередити за даних умов та безпосередній причинний зв`язок між конкретними карантинними заходами та неможливістю виконання зобов`язання за Договором.

Крім того, послідовність та порядок дій Сторін, у випадку настання обставин непереборної сили (форс-мажору), визначаються Розділом 6 Договору.

У відповідності до п.6.1 Договору, Сторона для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язана письмово протягом 5 (п`яти) днів з моменту настання цих обставин повідомити іншу Сторону про це, вказати орієнтовний термін (строк) дії обставин непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення збитків другій Стороні.

Оскільки лише торгово-промислові палати України (ТПП) віднесені законодавством України до органів, наділених повноваженнями засвідчувати форс-мажорні обставини, згідно п.6.4. Договору Сторони погодили, що факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватись довідкою уповноваженого органу, а саме Торгово-промисловою палатою. Непереборною силою є надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань (ст. 14-1 Закону про торгово-промислові палати), можна розраховувати на звільнення від відповідальності, якщо дійсно неможливо виконати обов`язки, і така об`єктивна неможливість зумовлена заборонами, які зазначені у Постановах КМУ від 11.03.2020 року та №211 від 16 березня 2020 р. №215.

В матеріалах справи відсутні як письмове повідомлення так і сертифікат ТПП який би підтверджував що порушення зобов`язання (умов Договору), з боку Відповідача, сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин. Одночасно з цим, Відповідачем не надано жодних належних доказів про те, що ним надсилайсь повідомлення про настання форс-мажорних обставин Позивачу, які безпосередньо передбачені умовами Договору.

Також, Відповідач не був позбавлений права, у відповідності до умов п.6.1 Договору, направити письмове повідомлення Позивачу, якщо відповідні карантинні обмеження мали місце, були підтверджені сертифікатом ТПП України (або іншого уповноваженого органу) та дійсно унеможливлювали належне виконання умов Договору Відповідачем.

В матеріалах справи містяться Листи (а.с. 20, 21, 111), які направлялись відповідачем на адресу позивача з повідомленням про причини затримки поставки, проте, жоден з них не містить посилань на форм-мажорні обставини та зупинення виробництва у зв`язку з введенням на території України карантинних заборон і посилення епідеміологічних заходів безпеки.

Тобто, жодних належних повідомлень, листів, сертифікатів чи інших доказів, які підтверджують настання для Відповідача зазначених форс-мажорних обставин Відповідачем не надано ні під час виконання зобов`язання за Договором, ні під час судового розгляду справи.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Згідно п.5.2.1. Договору за порушення строків та/або графіку поставки (обміну) Товару, Продавець сплачує на користь Покупця грошову суму в розмірі 0,5% від вартості Товару, згідно Специфікації, за кожен день прострочення та за весь період прострочення поставки Товару, згідно Специфікації.

За змістом частини другої статті 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тож до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 ГК України.

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 19.09.2019 у справі №904/5770/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84420888).

Таким чином, нарахування відповідачу за порушення строків поставки Товару грошової суми в розмірі 0,5% від вартості Товару у формі пені за кожен день прострочення та за весь період прострочення поставки Товару, згідно Специфікації у сумі 190080,00 грн. є обґрунтованим.

Також, згідно пп.5.2.2. та 5.2.3. Договору за порушення строків та/або графіку поставки (обміну) Товару, Продавець сплачує на користь Покупця додатково, штраф у розмірі 3% (три відсотки) від вартості Товару, згідно Специфікації, - за порушення строків поставки понад 10 (десять) календарних днів; додатково, штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості Товару, згідно Специфікації, - за порушення строків поставки понад 20 (двадцять) календарних днів (пп.5.2.3. Договору).

Оскільки, зі сторони Відповідача допущено прострочення постачання Товару по Специфікації №2 на строк 66 календарних днів (з 30 травня по 03 серпня 2020 року), що є порушенням умов Договору щодо порядку та строків постачання Товару, у зв`язку з чим позивачем обґрунтовано нараховану відповідачу штраф за порушення строків поставки понад 10 (десять) календарних днів у розмірі 3% (три відсотки) від вартості Товару в сумі 17280,00 грн. та штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості Товару, згідно Специфікації, за порушення строків поставки понад 20 (двадцять) календарних днів в сумі 57600,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій до 100000,00 грн. у зв`язку з відсутністю збитків у позивача, зупинення діяльності відповідача на період карантину, скрутним фінансовим становищем відповідача та не співрозмірністю заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС: від 03.10.2019 у справі N 914/2202/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84697577); від 12.09.2019 у справі N 910/10427/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84214605); від 11.09.2019 у справі N 905/2149/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84634203); від 06.09.2019 у справі N 914/2252/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84186907); від 27.09.2019 у справі N 923/760/16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84626225).

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВП ВС від 18.03.2020 по справі № 902/417/18 (12-79гс19)

Дослідивши клопотання відповідача про зменшення суми неустойки, з огляду на недоведенням позивачем факту понесення збитків, у зв`язку з прострочення відповідачем поставки товару, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір пені на 30 відсотків.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, суд вважає позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в частині стягнення з відповідача пені в сумі 133056,00; штрафу за порушення строків поставки понад десять днів в сумі 17280,00 грн.; штрафу за порушення строків поставки понад двадцять днів в сумі 57600,00 грн.

В частині стягнення з відповідача пені в сумі 57 024,00 грн. суд відмовляє, у зв`язку із частковим задоволенням клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до положень п. 4.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 16, 526, 546, 548, 549, 610-612, 623-625, 629, 631 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 224, 225, 231, 233 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стінмаш" (61045, м. Харків, вул. Отокара Яроша, 9А, офіс 53, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2,код ЄДРПОУ 3312471) пеню в сумі 133056,00; штраф за порушення строків поставки понад десять днів в сумі 17280,00 грн.; штраф за порушення строків поставки понад двадцять днів в сумі 57600,00 грн.; судовий збір в сумі 3974,71 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 57 024,00 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "12" березня 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко