РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2021Справа № 910/18906/20

За позовомДержавного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Електронікс"
простягнення 542 678, 40 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Електронікс" про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору поставки № 15-03-18/3 від 15.03.2018 на загальну суму 542 678, 40 грн, з яких 352 598, 40 грн пені та 190 080, 00 грн штрафу.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/18906/20, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Поряд із тим, розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19" від 11.03.2020 за №211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Водночас, керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду була надіслана за адресою відповідача, яка містяться у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 11.01.2021 про повернення поштового відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 07.12.2020.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків у зв`язку із запровадженням карантину, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2018 між Державним підприємством "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" (далі також покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Електронікс" (надалі також постачальник) було укладено договір № 15-03-18/3 за умовами якого, постачальник зобов`язується передати, а покупець - оплатити і прийняти Вузол У52125 ЭР8.825.827, надалі - продукція, згідно Специфікації.

Кількість, номенклатура,якість, комплектація й пакування продукції повинні відповідати нормам, сертифікатам виробника, чинним стандартам (ТУ, ГОСТ, технічній документації) для даного виду продукції, а також спеціальним вимогам, відображеним у Специфікації (п. п. 2.1., 2.2. договору).

Сторони також погодили, що постачальник зобов`язується поставити продукцію на умовах поставки СРТ (вул. Авіаційна, 3, м. Львів, 79040), відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2000 року (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору, строк поставки продукції складає 15 календарних днів з моменту підписання сторонами договору. Постачальник має право здійснити поставку продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди покупця.

Поставка продукції здійснюється за цінами, які визначені у специфікаціях і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою продукції (п. 4.1. договору).

У розділі 5 договору також передбачено, що оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі. Оплата продукції здійснюється покупцем на умовах 100% оплати вартості продукції (партії продукції) у строк 15 робочих днів після приймання продукції покупцем по кількості та якості.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за цим договором (п. 10.2. договору).

Мотивуючи заявлений позов ДП "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" стверджує, що відповідач зобов`язався поставити продукцію за договором до 30.03.2018 включно, однак, продукція згідно зі Специфікацією № 1 загальною вартістю 950 400, 00 грн поставлена лише 05.04.2018, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000017 від вказаної дати, тобто з простроченням на 6 днів.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що реєстраційним актом № 86-18 від 16.04.2018 встановлено, що поставлена продукція за договором не відповідає технічним умовам та підлягає заміні, у зв`язку з чим вказана продукція повернута відповідачу, що підтверджується видатковою накладною № 32 від 17.05.2018 та довіреністю № 17.05.18/1 від 17.05.2018 на представника відповідача.

ДП "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" вважає, що відповідач зобов`язався замінити неякісну продукцію до 16.06.2018 включно, однак, станом на 10.11.2020 вказана продукція замінена не була.

Тому, керуючись пунктами 2.5, 2.6, 7.3, 7.8. договору позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 352 598, 40 грн та штраф в розмірі 190 080,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Так, як вже було вказано раніше, у п. 3.2. договору сторони погодили, що строк поставки продукції складає 15 календарних днів з моменту підписання договору. Вказаний строк відображений і у Специфікації № 1 від 15.03.2018 до договору.

Отже, відповідач зобов`язався поставити на користь позивача товар до 30.03.2018 включно.

Сторони у п. 6.2. договору встановили, що до відносин за договором застосовуються Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітру при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6; Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітру при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7. Приймання Продукції за кількістю і якістю повинне проводитися сторонами також у точній відповідності до стандартів, технічних умов та інших нормативних актів, що регулюють таке приймання.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач поставку продукції виконав лише 06.04.2018, тобто з простроченням на 6 днів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору зобов`язання щодо поставки продукції здійснив пізніше, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 7.3. договору, у випадку порушення строку поставки продукції, постачальник сплачує покупцеві за вимогою останнього пеню, яка обчислюється у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленої у строк продукції за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості.

Крім того, у пункті 2.6 договору встановлено обов`язок постачальника замінити несправну частину продукції або усю несправну продукцію на справну у 30-денний строк з моменту отримання повідомлення позивача про виявлені дефекти.

Згідно з пунктом 7.4. договору, у випадку порушення відповідачем умов договору щодо якості, комплектності, номенклатури, кількості продукції та не усунення такого порушення у 30-денний строк з моменту отримання повідомлення від покупця, постачальник сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від вартості продукції, що не відповідає умовам договору.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас, у п. 7.8. договору визначено, що сторони домовилися, що за прострочення виконання постачальником зобов`язань за цим договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до рекламаційного акту, відповідач отримав повідомлення про поставку неякісної продукції, яка була отримана представником відповідача для усунення її недоліків або заміни, що підтверджується видатковою накладною № 32 від 17.05.2018 та довіреністю № 17.05.18/1 від 17.05.2018 на представника відповідача.

Крім того, з метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензіями № 07-18/1922 від 15.06.2018 та № 07-18/2314 від 02.08.2018.

Дійсно, доказів того, що відповідачем виконано умови п. 2.5. договору та замінено несправну (неякісну продукцію) матеріали справи не містять.

Згідно з пунктами 6.3., 6.5 договору, в разі виявлення невідповідності продукції за кількістю і якістю сторони складають Акт, у якому вказується продукція, що не прийнята покупцем, і причини неприйняття. Приймання покупцем продукції за кількістю і якістю не позбавляє покупця права у встановленому порядку пред`являти постачальникові претензії у зв`язку з недоліками поставленої продукції, які будуть виявлені пізніше.

Оскільки відповідачем не доведено, що ним були вчинені відповідні дії по заміні неякісного товару протягом 30-денного строку, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення штрафу в розмірі 190 080,00 грн.

Крім того, судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено наступне.

Так, у позовній заяві Підприємство заявило до стягнення пеню в розмірі 352 598, 40 грн. У той же час, в розрахунку штрафних санкцій нараховано пеню за порушення строків поставки в розмірі 5 702, 40 грн та пеню за несвоєчасну заміну неякісної продукції в розмірі 346 896, 00 грн.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасну поставку та встановлено, що він є арифметично вірним та пеня нарахована з урахуванням умов договору в цій частині підлягає задоволенню в сумі 5 702, 40 грн.

У той же час, договором не передбачено відповідальності за заміну продукції на якісну понад строк, а посилання позивача на п. 7.3. як на підставу для нарахування пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Більше того, суд враховує, що за положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність порушення зобов`язань за договором поставки.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Електронікс" (01013, м. Київ, вул. Набережно-Печерська дорога, 2; ) на користь Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" (79040, м. Львів, вул. Авіаційна, 3; ) штраф в розмірі 190 080, 00 грн, пеню в розмірі 5 702, 40 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 936, 73 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано 16.03.2021 року.

Суддя Ю.О.Підченко