ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021м. ДніпроСправа № 904/6880/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Жарої О.І., розглянув спір

за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", м. Покров, Нікопольський р-н, Дніпропетровська обл.

до відповідача-1 Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня № 4" Нікопольської міської ради", м. Нікополь, Дніпропетровська обл.

відповідача-2 Комунального підприємства "Нікопольська центральна районна лікарня" Нікопольської міської ради", м. Нікополь, Дніпропетровська обл.

про стягнення збитків у сумі 12 263,55 грн.

Представники:

від позивача Бучацька А.В.

від відповідача-1 не з`явився

від відповідача-2 не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення збитків у сумі 12 263,55 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідачів.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує на те, що за наслідками перевірки здійсненої Покровським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 29.11.2019 були виявлені порушення при призначенні виплат за двома листками непрацездатності АДС № 565640 за період з 16.07.2019 по 01.08.2019 та серії АДС № 704256 за період з 02.08.2019 по 29.08.2019, які було видано відповідачами -1 та 2 на ім`я ОСОБА_1, трактористу Запорізького кар`єра АТ "Покровський ГЗК".

За вказані період ОСОБА_1 проведені страхові виплати в розмірі 11 320,20 грн., за рахунок Фонду соціального страхування, а всього в розмірі 12 263,55 грн., які позивач вважає понесеними збитками.

Відповідач-1 не визнає позовні вимоги, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, та вказує про те, що в акті № 13 та рішенні № 749/16 чітко зазначено, що саме комісією соціального страхування підприємства АТ "Покровський ГЗК" було порушено вимоги чинного законодавства, в результаті чого помилково прийнято рішення про оплату страхового відшкодування, зокрема за листком непрацездатності серії АДС № 565640, тому, на думку останнього, відбулося обґрунтоване та законне стягнення з позивача коштів на рахунок Фонду.

Крім того, відповідач-1 зазначає, що працівниками КП "НКЛ № 1 НМР" було правильно оформлено листок непрацездатності серії АДС № 565640 за період з 16.07.2019 по 01.08.2019, в якому в графі "діагноз первинний" вказано шифр F10.0, а саме те, що пацієнт знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, комісією із соціального страхування підприємства АТ "Покровський ГЗК" даний факт було проігноровано при прийнятті рішення про виплату, а тому відповідач-1 вважає, що матеріальна відповідальність позивача не може делегуватися до відповідача-1 та понесені останнім витрати не можуть кваліфікуватися, як збитки тому, що вони є відшкодуванням за порушення в сфері соціального страхування саме з боку позивача.

У відповіді на відзив позивач з доводами відповідача-1, викладеними у відзиві на позов не погоджується, з огляду на таке.

При заповненні листка непрацездатності серії АДС № 565640, виданого ОСОБА_1 , відповідачем-1 не зроблено позначку у правому нижньому полі у графі "Примітка" про те, що захворювання і тимчасова непрацездатність пов`язана із алкогольним сп`янінням.

Таким чином, на думку позивача, саме заклад охорони здоров`я, а не підприємство, повинно правильно видавати, у відповідності до вимог законодавства, оформлені листки непрацездатності, перевіряти їх, вести облік тощо.

Отже, у АТ "Покровський ГЗК" відсутні підстави для здійснення цих повноважень, а відповідачем-1 порушено норми чинного законодавства, у зв`язку з чим позивачем пронесено збитки.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 вказану вище позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

06.01.2021 від позивача надійшла заява, до якої останнім додано належні докази направлення позовної заяви з додатками на адресу другого відповідача та зазначено ціну позову, відсутність яких на момент подання позовної заяви стала підставою для залишення її без руху.

Ухвалою від 11.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09.02.2021.

01.02.2021 на адресу суду від Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня № 4" Нікопольської міської ради" надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву Комунальне підприємство "Нікопольська міська лікарня № 4" Нікопольської міської ради" зазначає, зокрема, про те, що останнє стало правонаступником відповідача у даній справі - Комунального підприємства" Нікопольська міська лікарня № 1" Нікопольської міської ради".

На підтвердження вказаних обставин, відповідачем до відзиву на позов додано копії рішень Нікопольської міської ради VII скликання, а саме: рішення № 103-69/VII від 28.08.2020, рішення № 39-73/VII від 10.11.2020, рішення № 36-73/VII від 10.11.2020, відповідно до яких, у зв`язку з реорганізацією Комунальне підприємство "Нікопольська міська лікарня № 1" Нікопольської міської ради" приєднано до Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня № 4" Нікопольської міської ради" та останнє є його правонаступником.

Представники відповідачів в судове засідання 09.02.2021 не з`явились.

Ухвалою суду від 09.02.2021 здійснено заміну відповідача - Комунальне підприємство "Нікопольська міська лікарня № 1" Нікопольської міської ради", його правонаступником - Комунальним підприємством "Нікопольська міська лікарня № 4" Нікопольської міської ради" та відкладено розгляд справи до 23.02.2021.

Представники відповідачів в судове засідання 23.02.2021 не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи відкладався до 10.03.2021, про що постановлено ухвалу суду.

25.02.2021 від відповідача-2 надійшла заява про заміну Комунального підприємства "Нікопольська центральна районна лікарня" Нікопольської міської ради" на його правонаступника - Комунальне підприємство "Нікопольська лікарня" Покровської сільської ради".

Обґрунтовуючи подану заяву, відповідач-2 зазначає, що відповідно до пункту 6 рішення Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області "Про безоплатне прийняття до комунальної власності Покровської сільської ради" від 24 грудня 2020 року № 68- 3/VІІІ перейменовано Комунальне підприємство "Нікопольська центральна районна лікарня" Нікопольської міської ради" в Комунальне підприємство "Нікопольська лікарня" Покровської сільської ради", яке є правонаступником всіх прав та обов`язків, відповідно до статей 651, 653, 654 Цивільного кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин, останнім долучено до заяви Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

З огляду на викладене, господарський суд вважає необхідним здійснити заміну сторони відповідача-2 - Комунальне підприємство "Нікопольська центральна районна лікарня" Нікопольської міської ради" на його правонаступника - Комунальне підприємство "Нікопольська лікарня" Покровської сільської ради".

Представники відповідачів в судове засідання 10.03.2021 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до статті 242 ГПК України, про причини неявки суду не повідомили.

10.03.2021 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є доведення обставин завдання відповідачем позивачу збитків.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.11.2019 за результатами перевірки Покровським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області складений Акт перевірки дотримання страхувальником вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування № 13.

Згідно Акту № 13 від 29.11.2019 року Покровським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області встановлені порушення при призначенні виплат за листками непрацездатності, які видані в тому числі Комунальним підприємством "Нікопольська міська лікарня № 1 Нікопольської міської ради" та Комунальним підприємством "Нікопольська центральна районна лікарня" Нікопольської міської ради".

Ці порушення стосуються листків непрацездатності серії АДС № 565640 за період з 16.07.2019 по 01.08.2019 та серії АДС № 704256 за період з 02.08.2019 по 29.08.2019, які було видано відповідачами -1 та 2 на ім`я ОСОБА_1, трактористу Запорізького кар`єра АТ "Покровський ГЗК".

Як встановлено в Акті № 13, допомогу по тимчасовій непрацездатності нараховано та сплачено ОСОБА_1 неправомірно, так як в нього була невиробнича травма, що сталася внаслідок алкогольного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням. При цьому були порушені вимоги законодавства - п. 5 ч. 1 статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" від 23.09.1999 року.

Відповідно до цієї норми закону, допомога по тимчасовій непрацездатності не надається у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюваннями або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням.

АТ "Покровський ГЗК" не погодився з наданим Актом №13, надав свої заперечення до нього - № 101-825 від 09.12.2019 р.

16 грудня 2019 року Управління виконавчої дирекції ФСС в Дніпропетровської області винесло рішення № 749/16 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій до підприємства позивача за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на суму 26 614 грн. 76 коп., з них неправомірні витрати у розмірі 2 110, 24 грн., штраф у розмірі 50% 1 055, 12 грн.

Не погодившись з висновками та вимогами Покровського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області, викладеними в Акті № 13 та Рішенні № 749/16 від 16.12.2019 р., АТ "Покровський ГЗК" звернулось до суду з адміністративними позовом щодо визнання протиправним та скасування Рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області № 749/16 від 16.12.2019 року про проведення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства.

Рішенням Дніпропетровської окружного адміністративного суду від 20.03.2020р., постановою третього апеляційного адміністративного суду від 19.112020 року по справі № 160/571/20 підприємству відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

На виконання Рішення від 16 грудня 2019 року Управління виконавчої дирекції ФСС в Дніпропетровській області, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2020р., постанови третього апеляційного адміністративного суду від 19.11.2020 року по справі № 160/571/20, АТ "Покровський ГЗК" платіжним дорученням від 04.12.2020 року № 28563 перерахувало кошти в сумі 26614, 76 грн. на рахунок Покровського МВ УВД ФССУ в Дніпропетровській області.

В складі вказаних документів виплата за 5 днів листка непрацездатності серії АДС № 565640, виданого Відповідачем ОСОБА_1 20 серпня 2019 року.

Таким чином, АТ "Покровський ГЗК", сплативши 27 558,11 грн. (26614,76 + 943,35), вважає що сплачена сума в розмірі 12 263,55 грн. є збитками, завданими йому відповідачами, які при заповнені листків непрацездатності серії АДС № 565640 за період з 16.07.2019 по 01.08.2019 та серії АДС № 704256 за період з 02.08.2019 по 29.08.2019, виданих ОСОБА_1 , не зробили позначку про те, що захворювання і тимчасова непрацездатність пов`язана із алкогольним сп`янінням, всупереч вимогам законодавства.

Крім того, відповідач-1 порушив вимоги законодавства, зробивши помилку і не вказавши в листку непрацездатності серії АДС № 565640 про її виправлення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини 2 статті 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частини 1 статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18.03.2015 у справі №3-18гс15.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на наслідки перевірки здійсненої Покровським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в період з 11.11.2019 по 29.11.2019, відповідно до якого були виявлені були виявлені порушення при призначенні виплат за листками непрацездатності серії АДС № 565640 за період з 16.07.2019 по 01.08.2019 та серії АДС № 704256 за період з 02.08.2019 по 29.08.2019, виданих ОСОБА_1

Однак, як вбачається з аналізу норм матеріального права збитки застосовуються як цивільно-правова відповідальність, у випадку порушення господарського зобов`язання другою стороною.

Водночас, за змістом положень статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З наведеної правової норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин.

Отже, суд вважає, що правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, пов`язані з відшкодуванням шкоди.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом (постанова Верховного Суду України від 12.02.2014р. у справі № 6-168цс13).

Як вбачається з позовної заяви, позивач обґрунтовує протиправність поведінки відповідачів, які при заповнені листків непрацездатності серії АДС № 565640 за період з 16.07.2019 по 01.08.2019 та серії АДС № 704256 за період з 02.08.2019 по 29.08.2019, виданих ОСОБА_1, не зробили позначку про те, що захворювання і тимчасова непрацездатність пов`язана із алкогольним сп`янінням, всупереч вимогам чинного законодавства.

Крім того, відповідач-1 порушив вимоги законодавства, зробивши помилку і не вказавши в листку непрацездатності серії АДС № 565640 про її виправлення.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 р., що набрало законної сили 19.112020 року у справі № 160/571/20, встановлено, що Рішення №749/16 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, прийнято за порушення порядку використання позивачем страхових коштів, не за порушення видачі та заповнення документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян.

Відповідно до пункту 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу Україна, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не надав господарському суду належних доказів та відповідно не обґрунтував наявності всіх елементів складу правопорушення, що є необхідною умовою для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Враховуючи встановлені вище обставини та зібрані у справі докази, господарський суд дійшов висновку, що позов не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не підтверджується належними засобами доказування, відтак позов задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Здійснити заміну відповідача-2 - Комунальне підприємство "Нікопольська центральна районна лікарня" Нікопольської міської ради" на його правонаступника - Комунальне підприємство "Нікопольська лікарня" Покровської сільської ради".

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня № 4" Нікопольської міської ради" та до Комунального підприємства "Нікопольська лікарня" Покровської сільської ради" про стягнення збитків в загальній сумі 12 263,55 грн. - відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги у порядку статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.03.2021.

Суддя І.Ф. Мельниченко