ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1166/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.;

За участю представників сторін:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровет Продакшн" - Драчук С.В., довіреність № 1, від 02.01.20;

Від Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" не з`явився;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровет Продакшн" та Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020

по справі №915/1166/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровет Продакшн"

до Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове"

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 274 026 грн. 42 коп.,

(суддя першої інстанції: Давченко Т.М., дата та місце ухвалення рішення: 02.12.2020, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул.Адміральська, 22)

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агровет Продакшн (далі ТОВ «Агровет Продакшн») звернулось з позовом до Державного підприємства Племрепродуктор Степове (далі ДП Племрепродуктор Степове) про стягнення грошових коштів у загальній сумі 274026 грн. 42 коп., із яких: 96120 грн. 27 коп. пеня; 165864 грн. 09 коп. 30 % річних; 12042 грн. 06 коп. інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Агровет Продакшн» посилається на неналежне виконання ДП Племрепродуктор Степове зобов?язань за укладеним з позивачем договором поставки Д-2 від 12.11.2018 №78-ПВ на умовах відстрочення платежу, а саме, зобов?язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого товару, внаслідок чого на суми допущених прострочень позивачем нараховано пеню на підставі п. 6.2 договору, 30 % річних та інфляційні втрати на підставі п. 2.5 договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по даній справі позов ТОВ Агровет Продакшн задоволено частково, стягнуто з ДП Племрепродуктор Степове на користь ТОВ Агровет Продакшн грошові кошти в загальній сумі 134237 грн. 02 коп., із яких: 43935 грн. 66 коп. ? пеня; 78259 грн. 30 коп. ? 30 % річних; 12042 грн. 06 коп. ? інфляційні втрати, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 3846 грн. 48 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 87871 грн. 31 коп., 30 % річних у сумі 156518 грн. 59 коп. та інфляційних втрат у сумі 12042 грн. 06 коп., а загалом у сумі 256431 грн. 96 коп.

Крім того, здійснивши з урахуванням викладених обставин оцінку ступеня вини відповідача у простроченні виконання зобов`язань за договором та причин неналежного виконання зобов?язань, враховуючи інтереси обох сторін, місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру стягуваної пені та 30 % річних на 50 відсотків.

12.01.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ТОВ "Агровет Продакшн" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20.

Так, ТОВ «Агровет Продакшн» не погоджується з висновками, зробленими в рішенні Господарського суду Миколаївської області, оскільки вони суперечать нормам матеріального законодавства та дійсним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом не враховано те, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Апелянт вказує, що, зважаючи на ступінь невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, зокрема, несвоєчасну сплату основного боргу з листопада 2019 року, даний випадок не є винятковим та відповідачем не надано належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору. У зв`язку з чим підстави для зменшення розміру пені та процентів річних у суду були відсутні.

Суд, на думку заявника апеляційної скарги, залишив поза увагою те, що останній платіж по договору був здійснений відповідачем рік назад, сума заборгованості є значною, а зменшення пені спричиняє додаткові витрати для позивача та дозволить відповідачу безкарно порушувати договірні умови.

Крім того, апелянт зазначає, що відсотки річних, визначені ст. 625 Цивільного кодексу України, не відносяться до штрафних санкцій, у зв`язку з чим відповідно ні ст.233 Господарського кодексу України, ні ст.551 Цивільного кодексу України не поширює свою дію на проценти, передбачені ст.596 Цивільного кодексу України, ст.625 Цивільного кодексу України, ст.694 Цивільного кодексу України. Таким чином, ТОВ «Агровет Продакшн» вважає, що у суду відсутні законні підстави зменшувати нараховані проценти згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Агровет Продакшн" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20, призначено розгляд справи на: 15.03.2021 року о 10-00 о год.

Крім того, 12.01.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду також надійшла апеляційна скарга і ДП "Племрепродуктор "Степове" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20.

Так, апелянт зазначає, що під час ухвалення судом рішення не було дотримано вимог ст. 3, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України щодо загальних засад добросовісності, справедливості та розумності під час стягнення пені у розмірі 43395,66 грн. та 30% річних у розмірі 78259,30 грн., що є підставою для скасування судового рішення відповідно до п.1, 2, 4 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

ДП «Племрепродуктор «Степове» зазначає, що часткове невиконання обов`язків за договором викликано кризовими явищами в діяльності підприємства, які відбувались протягом 2019-2020 років та скрутним майновим становищем.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ст.551 Цивільного кодексу України про те, що суд може зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки, то вона також не є каральною санкцією, а має компенсаційний характер.

Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію, суд має застосовувати право на її зменшення, право суду на зменшення є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Так, апелянт зазначає, що позивач скористався правами та гарантіями компенсації своїх витрат. Так, крім суми основного боргу та збитків від інфляції, із відповідача рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2020 по справі №915/85/20 стягнуто штрафні санкції та проценти за користування коштами 176142,19 грн., у зв`язку щ чим у суду першої інстанції були наявні підстави для відмови у стягненні суми в частині стягнення 122 194,96 грн. із яких: 43935,66 грн. пеня та 78259,30 грн. 30% річних.

Заявник апеляційної скарги вказує, що порушення, допущені судом під час винесення судового рішення є підставою для скасування рішення в частині стягнення 122 194,96 грн. із яких: 43935,66 грн. пеня та 78259,30 грн. 30% річних.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 апеляційну скаргу ДП "Племрепродуктор "Степове" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20 залишено без руху.

01.02.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від ДП "Племрепродуктор "Степове" про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Племрепродуктор "Степове" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20, призначено розгляд справи №915/1166/20 за апеляційною скаргою ДП "Племрепродуктор "Степове" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 на: 15.03.2021 року о 10-00 год.

01.03.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Агровет Продакшн» надійшов відзив на апеляційну скаргу ДП «Племрепродуктор «Степове», в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

05.03.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ДП «Племрепродуктор «Степове» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В судове засідання 15.03.2021 з`явився представник позивача, який підтримав доводи та вимоги викладені ним в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності його представника, а також те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами у справі укладено договір поставки Д-2 від 12.11.2018 № 78-ПВ на умовах відстрочення платежу, з урахуванням додаткової угоди від 11.03.2019.

У відповідності до умов вказаного договору ТОВ Агровет Продакшн (постачальник) продає, а ДП Племрепродуктор Степове (покупець) купує на умовах даного договору товар (кормові добавки, премікси, білкові вітамінно-мінеральні добавки, готові корма, комбікорми, замінники цільного молока, ветеринарні препарати, спеціальні добавки, елементи обладнання, обладнання та інший товар, як власного виробництва, так і інших виробників) в кількості, асортименті, цінах та умовах поставки (ІНКОТЕРМС 2010), що обумовлюються в додатках або в специфікаціях або видаткових накладних, які є невід?ємною частиною цього договору (п.п. 1.1, 2.1 договору).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що ціни на товар наведені у рахунках-фактурах, видаткових накладних та/або у специфікаціях та включають вартість доставки товару покупцю.

Загальна вартість (ціна) договору визначається сумарною ціною всього товару, поставленого постачальником на виконання умов цього договору. Валюта платежу та валюта договору гривня.

Постачальник має право направити покупцю акт звірки розрахунків, і покупець зобов?язаний підписати такий акт протягом 5-ти робочих днів з моменту його отримання та один екземпляр акту відправити постачальнику; в разі якщо покупець у вказаний строк не направить підписаний акт або мотивовані зауваження, такий акт вважається погодженим та підписаним покупцем (п. 2.2 договору).

Не пізніше, ніж за п?ять-чотирнадцять днів (в залежності від складності замовлення) до моменту відвантаження товару покупець надсилає постачальнику заявку-замовлення па партію товару, в якій вказує найменування товару та його кількість, а також базис поставки. Постачальник розглядає заявку і у разі її погодження надсилає покупцю рахунок-фактуру та за необхідності специфікацію. Рахунок-фактура підлягає оплаті відповідно до умов договору (п. 4.1 договору).

Відповідно до п.4.2 договору постачальник здійснює поставку товару протягом п?яти банківських днів (якщо інший строк не зазначений в специфікації до договору) з моменту надходження від покупця замовлення на товар.

Поставка Товару здійснюється за місцезнаходженням покупця, або за іншою адресою, вказаною у специфікації; датою поставки є дата отримання товару покупцем (підписання видаткової накладної його представником) (п.п. 4.3-4.4 договору).

Оплата вартості товару (партії товару) проводиться покупцем відповідно до умов цього пункту договору, якщо інші умови оплати не будуть передбачені у специфікації (додатках) до договору.

Частина вартості товару в розмірі 80% оплачується покупцем на умовах відстрочення кінцевого розрахунку: протягом 30 календарних днів з дня відвантаження товару зі складу постачальника (дата зазначена у видатковій накладній); другу частину вартості товару в розмірі 20% покупець оплачує не пізніше ніж через 3 календарних дні з моменту реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою оплати є день зарахування коштів на рахунок постачальника в банківській установі (п. 2.3 договору).

При перерахуванні коштів покупець обов?язково вказує у платіжному документі номер та дату цього договору, а також номер, згідно якого здійснюється поставка партії товару. У разі відсутності в платіжному документі таких посилань, постачальник самостійно визначає порядок та суми зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості покупця. В разі відпуску наступної партії товару до розрахунку за попередню партію (партії), кожна наступна оплата перераховується в погашення самого раннього боргу незалежно від призначення платежу, вказаного покупцем у платіжному дорученні (п. 2.4 договору).

Відповідно до умов п. 2.5 договору в редакції додаткової угоди від 11.03.2019 сторони дійшли згоди про те, що в разі порушення строків виконання грошових зобов?язань, покупець зобов?язаний на вимогу постачальника оплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого курсу інфляції за весь час прострочення, а також тридцять процентів річних від простроченої суми по день фактичної оплати товару. Дані проценти не є відповідальністю (неустойкою), а є компенсацією (платою) за користування утримуваними грошовими коштами.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у разі порушення покупцем строків оплати товару, він сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від вартості товару, не оплаченого вчасно, за кожний день прострочення платежу. У випадку прострочення оплати товару більше ніж на 30 календарних днів покупець зобов?язаний сплатити додатково до пені штраф в розмірі 7% від вартості товару не оплаченої вчасно. Неустойка нараховується по день остаточного проведення розрахунку покупцем.

Строк позовної давності для пені визначається сторонами в три роки (п. 6.3 договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності в момент підписання його представниками сторін і діє до 31.12.2019, а в частині зобов?язань, які виникли під час дії договору до повного їх виконання; незалежно від положень п. 8.1, договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік на таких самих умовах, якщо жодна із його сторін не заявить письмово про свій намір припинити договір за один місяць до закінчення строку його дії (п.п. 8.1-8.2 договору).

На виконання умов договору позивачем поставлено ДП Племрепродуктор Степове товар на загальну суму 2930786 грн. 40 коп., згідно видаткових накладних: №АПД00002142 від 16.11.2018 на суму 11772,00 грн. з ПДВ; №АПД00002143 від 16.11.2018 на суму 27627,60 грн. з ПДВ; №АПД00002144 від 16.11.2018 на суму 24553,20 грн. з ПДВ; №АПД00002145 від 16.11.2018 на суму 7950,00 грн. з ПДВ; №АПД00002201 від 21.11.2018 на суму 23544,00 грн. з ПДВ; №АПД00002503 від 05.12.2018 на суму 75705,60 грн. з ПДВ; №АПД00002504 від 05.12.2018 на суму 18208,80 грн. з ПДВ; №АПД00002543 від 05.12.2018 на суму 91562,40 грн. з ПДВ; №АПД00002729 від 12.12.2018 на суму 90936,00 грн. з ПДВ; №АПД00002760 від 13.12.2018 на суму 69171,60 грн. з ПДВ; №АПД00003039 від 27.12.2018 на суму 61912,80 грн. з ПДВ; №АПД00003042 від 27.12.2018 на суму 18835,20 грн. з ПДВ; №АПД00003052 від 27.12.2018 на суму 67559,40 грн. з ПДВ; №АПД00003053 від 27.12.2018 на суму 34066,80 грн. з ПДВ; №АПД00003129 від 28.12.2018 на суму 8178,00 грн. з ПДВ; №АПД00000970 від 14.02.2019 на суму 66326,40 грн. з ПДВ; №АПД00000971 від 14.02.2019 на суму 39726,00 грн. з ПДВ; №АПД00000972 від 14.02.2019 на суму 7950,00 грн. з ПДВ; №АПД00001524 від 12.03.2019 на суму 13068,00 грн. з ПДВ; №АПД00001525 від 12.03.2019 на суму 39751,20 грн. з ПДВ; №АПД00001526 від 12.03.2019 на суму 17001,60 грн. з ПДВ; №АПД00001527 від 12.03.2019 на суму 24948,00 грн. з ПДВ; №АПД00001528 від 12.03.2019 на суму 11772,00 грн. з ПДВ; №АПД00001692 від 19.03.2019 на суму 22366,80 грн. з ПДВ; №АПД00001698 від 19.03.2019 на суму 39751,20 грн. з ПДВ; №АПД00001801 від 25.03.2019 на суму 18295,20 грн. з ПДВ; №АПД00001802 від 25.03.2019 на суму 25455,60 грн. з ПДВ; №АПД00001803 від 25.03.2019 на суму 59594,40 грн. з ПДВ; №АПД00001804 від 25.03.2019 на суму 77436,00 грн. з ПДВ; №АПД00001829 від 25.03.2019 на суму 6324,00 грн. з ПДВ; №АПД00002054 від 29.03.2019 на суму 34149,60 грн. з ПДВ; №АПД00002267 від 09.04.2019 на суму 33354,00 грн. з ПДВ; №АПД00002268 від 09.04.2019 на суму 12444,00 грн. з ПДВ; №АПД00002698 від 25.04.2019 на суму 69360,00 грн. з ПДВ; №АПД00002699 від 25.04.2019 на суму 84150,00 грн. з ПДВ; №АПД00002796 від 02.05.2019 на суму 39882,00 грн. з ПДВ; №АПД00002924 від 07.05.2019 на суму 118947,60 грн. з ПДВ; №АПД00002925 від 07.05.2019 на суму 12138,00 грн. з ПДВ; №АПД00003082 від 13.05.2019 на суму 10872,00 грн. з ПДВ; №АПД00003618 від 04.06.2019 на суму 59139,60 грн. з ПДВ; №АПД00003619 від 04.06.2019 на суму 47059,20 грн. з ПДВ; №АПД00003679 від 06.06.2019 на суму 10872,00 грн. з ПДВ; №АПД00003680 від 06.06.2019 на суму 18604,80 грн. з ПДВ; №АПД00003768 від 12.06.2019 на суму 65664,00 грн. з ПДВ; №АПД00003967 від 19.06.2019 на суму 59139,60 грн. з ПДВ; №АПД00004386 від 10.07.2019 на суму 58582,80 грн. з ПДВ; №АПД00004387 від 10.07.2019 на суму 4770,00 грн. з ПДВ; №АПД00004388 від 10.07.2019 на суму 28633,20 грн. з ПДВ; №АПД00004519 від 16.07.2019 на суму 6102,00 грн. з ПДВ; №АПД00004827 від 29.07.2019 на суму 5227,20 грн. з ПДВ; №АПД00004828 від 29.07.2019 на суму 6930,00 грн. з ПДВ; №АПД00004829 від 29.07.2019 на суму 15565,20 грн. з ПДВ; №АПД00004830 від 29.07.2019 на суму 17232,00 грн. з ПДВ; №АПД00004831 від 29.07.2019 на суму 11772,00 грн. з ПДВ; №АПД00004832 від 29.07.2019 на суму 7081,20 грн. з ПДВ; №АПД00005103 від 09.08.2019 на суму 13068,00 грн. з ПДВ; №АПД00005104 від 09.08.2019 на суму 7840,80 грн. з ПДВ; №АПД00005105 від 09.08.2019 на суму 14052,00 грн. з ПДВ; №АПД00005106 від 09.08.2019 на суму 35683,20 грн. з ПДВ; №АПД00005241 від 15.08.2019 на суму 78408,00 грн. з ПДВ; №АПД00005242 від 15.08.2019 на суму 156528,00 грн. з ПДВ; №АПД00005497 від 27.08.2019 на суму 2440,80 грн. з ПДВ; №АПД00005498 від 27.08.2019 на суму 35683,20 грн. з ПДВ; №АПД00005805 від 05.09.2019 на суму 6930,00 грн. з ПДВ; №АПД00005806 від 05.09.2019 на суму 37254,00 грн. з ПДВ; №АПД00005807 від 05.09.2019 на суму 87552,00 грн. з ПДВ; №АПД00005987 від 16.09.2019 на суму 13068,00 грн. з ПДВ; №АПД00005988 від 16.09.2019 на суму 30720,00 грн. з ПДВ; №АПД00005989 від 16.09.2019 на суму 81095,40 грн. з ПДВ; №АПД00006478 від 04.10.2019 на суму 85206,60 грн.; №АПД00006479 від 04.10.2019 на суму 5775,00 грн. з ПДВ; №АПД00006480 від 04.10.2019 на суму 48235,20 грн. з ПДВ; №АПД00006481 від 04.10.2019 на суму 4770,00 грн. з ПДВ; №АПД00006630 від 16.10.2019 на суму 61908,60 грн. з ПДВ; №АПД00006631 від 16.10.2019 на суму 75605,40 грн. з ПДВ; №АПД00006755 від 21.10.2019 на суму 2440,80 грн. з ПДВ; №АПД00007121 від 05.11.2019 на суму 28011,60 грн. з ПДВ; №АПД00007122 від 05.11.2019 на суму 3780,00 грн. з ПДВ; №АПД00007123 від 05.11.2019 на суму 35316,00 грн. з ПДВ; №АПД00007807 від 05.12.2019 на суму 12139,20 грн. з ПДВ; №АПД00007808 від 05.12.2019 на суму 28252,80 грн. з ПДВ.

Відповідачем здійснено часткову оплату товару в сумі 2070639 грн. 20 коп., а саме: 04.01.2019 в сумі 56047,20 грн.; 11.01.2019 - 37000 грн.; 15.01.2019 - 40000 грн.; 24.01.2019 - 60000 грн.; 25.01.2019 - 40000 грн.; 05.02.2019 - 23000,00 грн.; 21.02.2019 - 50000,00 грн.; 26.03.2019 - 20000,00 грн.; 28.03.2019 - 30000,00 грн.; 01.04.2019 - 50000,00 грн.; 03.04.2019 - 30000,00 грн.; 25.04.2019 - 180000,00 грн.; 25.06.2019 - 200000,00 грн.; 27.06.2019 - 200000,00 грн.; 18.07.2019 - 100000,00 грн.; 24.07.2019 - 100000,00 грн.; 29.07.2019 - 100000,00 грн.; 31.07.2019 - 60000,00 грн.; 02.08.2019 - 100000,00 грн.; 09.08.2019 - 160000,00 грн.; 13.08.2019 - 100000,00 грн.; 15.08.2019 - 200000,00 грн.; 13.11.2019 - 34200,00 грн.; 13.11.2019 - 60000,00 грн.; 29.11.2019 - 10000,00 грн.; 03.12.2019 - 10000,00 грн.; 04.12.2019 - 10000,00 грн.; 05.12.2019 - 8252,80 грн.; 30.11.2019 - 2139,20 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з рахунку позивача та платіжними дорученнями.

Несплаченою відповідачем залишилася заборгованість у сумі 860147 грн. 20 коп. (2930786 грн. 40 коп. ? 2070639 грн. 20 коп.).

Вказані обставини також встановлені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2020 у справі № 915/85/20 (за позовом ТОВ Агровет Продакшн до ДП Племрепродуктор Степове), яке набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством (з 24.09.2020), і є преюдиціальним при вирішенні спору в даній справі з огляду на приписи ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеним рішенням частково задоволено позов ТОВ Агровет Продакшн та вирішено стягнути на користь останнього з ДП Племрепродуктор Степове заборгованість за договором у сумі 860147 грн. 20 коп.; пеню в сумі 59767 грн. 77 коп. (за період 15.09.2019-21.01.2020); штраф у сумі 54676 грн. 61 коп.; 30% річних (за період 15.09.2019-21.01.2020) у сумі 61697 грн. 81 коп., а також судовий збір у сумі 15544 грн. 02 коп.

Позивач зазначає, що у зв?язку з несплатою ДП Племрепродуктор Степове заборгованості, стягнутої рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2020 у справі № 915/85/20, ТОВ Агровет Продакшн на суму цієї заборгованості за період, який не увійшов до розрахунку у справі № 915/85/20, здійснені нарахування пені, 30 % річних та інфляційних втрат, що і стало підставою для звернення до Господарського суду Миколаївської області з відповідними позовними вимогами.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, господарським законодавством передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов?язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов?язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 ГК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов?язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суб?єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов?язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов?язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст. 193 ГК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов?язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов?язання, якщо не доведе, що належне виконання зобов?язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов?язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Як зазначалося вище, пунктом 2.5 договору в редакції додаткової угоди від 11.03.2019 встановлено інший, ніж визначено у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, розмір процентів річних, а саме, 30% річних від простроченої суми по день фактичної оплати товару.

Законодавством також передбачено, що порушення зобов?язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України). Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема, штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов?язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов?язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов?язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Наведеними вище умовами пунктів 6.2-6.3 договору визначено, що в разі порушення покупцем строків оплати товару, він сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від вартості товару, не оплаченого вчасно, за кожний день прострочення платежу; неустойка нараховується по день остаточного проведення розрахунку покупцем; строк позовної давності для пені визначається сторонами в три роки (п. 6.3 договору).

При перевірці поданих позивачем розрахунків пені та 30 % річних, з урахуванням перерахунків, наведених у відповіді на відзив, нарахування пені на суму заборгованості виконані за загальний період 22.01-29.08.2020, а нарахування 30% річних ? за період 22.01-30.08.2020.

Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунки пені, 30% річних та інфляційних, визнав обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 87871 грн. 31 коп., 30 % річних у сумі 156518 грн. 59 коп. та інфляційних втрат у сумі 12042 грн. 06 коп., а загалом у сумі 256431 грн. 96 коп.

Рішення місцевого господарського суду в частині правильності проведених розрахунків, а також в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 12042,06 грн. сторонами не оскаржується, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України не переглядається.

Стосовно апеляційної скарги ТОВ «Агровет Продакшн» щодо зменшення пені судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Так, господарським процесуальним законодавством визначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов?язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини 1 ст. 550 Цивільного кодексу України. Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі №917/1068/17, від 19.03.2019р. у справі №908/856/18).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України) .

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 року у справі № 910/3652/18 зазначив, що вирішення питання зменшення належних до сплати штрафних санкцій перебуває в межах дискреційних повноважень господарських судів.

Суд також зауважує, що за частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов?язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов?язань.

Так, ДП Племрепродуктор Степове є підприємством, яке засноване на державній власності.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1365-р єдиний майновий комплекс ДП передано із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства до Фонду державного майна України у зв?язку із прийняттям рішення про їх приватизацію.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна з дня прийняття рішення про приватизацію без згоди органів приватизації такі підприємства на мають право здійснювати: вчинення правочину та/або господарського зобов?язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг чи сума коштів, що є предметом такого правочину та/або господарського зобов?язання, перевищує 10 відсотків вартості активів підприємства та/або господарського товариства за даними фінансової звітності за останній звітний період (в тому числі ділити предмет правочину з метою ухилення від вимоги); укладення кредитних договорів, договорів позики, надання та отримання фінансової допомоги, правочинів та/або господарських зобов?язань щодо відступлення права вимоги та/або зарахування зустрічних однорідних вимог, факторингу, правочинів та/або господарських зобов?язань, предметом яких є переведення боргу; вчинення правочинів та/або господарських зобов?язань, предметом яких є відчуження підприємством та/або господарським товариством або набуття ним земельної ділянки та іншого нерухомого майна, та/або майнових прав на зазначені об?єкти та/або внаслідок яких може відбутися зменшення вартості такого майна або зменшення розміру земельної ділянки, що належить такому підприємству та/або господарському товариству або перебуває в його користуванні; вчинення правочинів та/або господарських зобов?язань, предметом яких є обтяження земельних ділянок, іншого нерухомого майна та/або основних фондів підприємства та/або господарського товариства та/або майнових прав на зазначені об?єкти; вчинення правочинів та/або господарських зобов?язань, предметом яких є придбання, відчуження, обтяження, набуття у власність у інший спосіб акцій, часток, а також похідних цінних паперів; укладення договорів оренди земельних ділянок та іншого нерухомого майна або основних засобів підприємства та/або господарського товариства; списання основних засобів, що мають залишкову вартість, безоплатної передачі та реалізації майна для погашення заборгованості, передачі майна в управління.

Обмеження щодо використання майнових активів підприємства дозволяють використовувати лише власні кошти та/або готову продукцію для виконання своїх обов?язків.

Постановами старшого державного виконавця Миколаївського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лемщенко А.П., винесеними 05.08.2020, 28.08.2020, 07.10.2020 в межах виконавчого провадження ВП № 62706290 накладено арешт на всі розрахункові рахунки ДП Племрепродуктор Степове та на все майно, що належить ДП Племрепродуктор Степове.

Згідно поданих відповідачем бухгалтерських довідок, станом на 26.10.2020 в обліку рахується кредиторська заборгованість з податків та зборів у сумі 9011070,23 грн.; станом на 02.11.2020 в обліку рахується кредиторська заборгованість ДП Племрепродуктор Степове по зарплаті в сумі 768,41 тис. грн.; заборгованість перед постачальниками та контрагентами в сумі 18249,30 тис. грн.

Викладені обставини суд визнав такими, що свідчать про несприятливий фінансовий стан відповідача.

Крім того, відповідач не ухиляється від сплати суми основної заборгованості та частково здійснив її погашення; суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань за договором.

З огляду на вищевикладене, враховуючи ступінь вини відповідача у простроченні виконання зобов`язань за договором та причин неналежного виконання зобов?язань, враховуючи інтереси обох сторін, суд обґрунтовано зменшив розмір заявленої до стягнення пені на 50 %.

Стосовно доводів апеляційної скарги ТОВ «Агровет Продакшн» в частині необґрунтованого зменшення розміру 30% річних, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом укладеного сторонами договору, положень ст. 611 та ч. 3 ст. 692, ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов?язання, стягувана позивачем з відповідача сума відсотків річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов?язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов?язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За таких обставин, судова колегія зазначає про наявність правових підстав для зменшення розміру належних до сплати відсотків річних на 50%, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання відсотків річних ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності, тим більше, що стягнення інфляційних втрат, штрафу та частини заявленої до стягнення суми відсотків річних має забезпечити баланс інтересів сторін.

При цьому колегія суддів наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення зменшення розміру відсотків річних зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру вказаних нарахувань є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього.

Доводи ДП «Племрепродуктор «Степове» в частині необхідності звільнення останнього від сплати пені та 30% річних судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки вказане нівелюватиме саме значення пені та 30% річних як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права.

З огляду на вищевикладене, враховуючи обставини справи, суму заборгованості відповідача, а також нарахованих позивачем штрафних санкцій, 30% річних та інфляційних, доводи ТОВ «Агровет Продакшн» стосовно необґрунтованості зменшення 30% річних на 50% є необґрунтованими та до уваги судовою колегією не приймаються.

Інші доводи сторін, що викладені ними в апеляційних скаргах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровет Продакшн" та Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20 задоволенню не підлягають, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявників апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275,276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровет Продакшн" та Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 по справі №915/1166/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.03.2021 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Суддя: Г.І. Діброва

А.І. Ярош