РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2021Справа № 910/468/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакобо" (м. Чоп)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст Партнер" (м. Київ)

про стягнення 221.492,57 грн

Суддя Ващенко Т.М.

секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пакобо" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст Партнер" про стягнення 221.492,57 грн, з яких: 213.131,52 грн основного боргу, 4.472,27 грн пені, 1.118,07 грн 3% річних, 2.270,71 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 050-20 від 07.10.20. про замовлення/надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.21. відкрито провадження у справі № 910/468/21, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Відповідачу вказану ухвалу було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

07.10.20. між позивачем (Експедитор) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір № 050-20 про замовлення/надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник замовляє, а Експедитор за винагороду надає послуги, відповідно до п. 4.6 Договору, знайти перевізника на конкретні завантаження і виконати розрахунки з учасниками транспортно-експедиційного процесу. Експедитор зобов`язується прийняти і доставити ввірений йому Замовником вантаж до пункту призначення і передати його вантажоодержувачу, а Замовник зобов`язується оплатити перевезення вантажу, відповідно до умов Договору (п. 1.2 Договору). Вартість перевезення, форма і схема оплати вказується в заявці на перевезення (п. 1.3 Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили, що на підставі Договору Замовник замовляє, а Експедитор надає одну або декілька послуг, зокрема, організовує перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні на підставі відповідних заявок.

Матеріали справи містять Замовлення № 13102020про перевезення вантажу (будівельного обладнання) з Мюнхендорфу до Києва вартістю 1600 євро за кожне авто загальною вартістю 6400 євро по курсу НБУ на день розвантаження.

Інших умов оплати та підтвердження виконання зобов`язань, ніж встановлено Договором, сторонами погоджено не було.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України та ст. 9 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 9.7 з моменту підписання і діє до 31.12.20. Якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення терміну дії Договору не попередить іншу сторону про розірвання Договору, термін його дії автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 931 ЦК України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В підтвердження надання послуг за Договором позивач долучив до матеріалів позовної заяви акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2020.10-29-30Р від 19.10.20. на суму 213.131,52 грн, підписаний лише позивачем.

Судом враховано, що за умовами пункту 3.1.8 Договору Замовник зобов`язується протягом 5 робочих днів розглянути та підписати направлені Експедитором на погодження Акти виконаних робіт або направити в письмовій формі мотивовані зауваження до них. У випадку не виконання Замовником вищезазначеного обов`язку в узгоджений термін, Акти виконаних робіт вважаються прийнятими замовником, а такі послуги надані в повному обсязі.

Разом з тим, відсутні правові підстави стверджувати про порушення відповідачем приписів пункту 3.1.8 Договору, оскільки позивачем не доведено жодним доказом направлення (надання) відповідачу Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2020.10-29-30Р від 19.10.20. на суму 213.131,52 грн, та, як наслідок, не доведено надання відповідачу послуг за Договором на вказану суму.

Рахунки Експедитора оплачуються Замовником впродовж п`яти календарних днів з моменту виконання перевезення та отримання електронною поштою копій перевізного документу з відмітками вантажоодержувача про отримання вантажу та рахунку і акту виконаних робіт експедитора.

Як відзначалось судом, позивачем до матеріалів справи не подано доказів направлення відповідачу ні електронною поштою ні «Новою Поштою», зокрема, Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2020.10-29-30Р від 19.10.20. на суму 213.131,52 грн, відповідного рахунку до нього, копій перевізного документу з відмітками вантажоодержувача про отримання вантажу.

Такі документи не було направлено також і з претензією № 204 від 17.11.20. та вимогою № 205 від 17.11.20., докази направлення яких на адресу відповідача також відсутні.

З огляду на вказане строк оплати є таким, що не настав.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вказане є підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог про стягнення 213.131,52 грн основного боргу.

Оскільки вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимог про стягнення основного боргу, вони є такими, що задоволенню не підлягають.

Отже суд відмовляє повністю в задоволенні позову.

У відповідності до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються з підстав відмови в задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко