ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.03.2021 Справа № 905/2226/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Фізичної особи-підприємця Тимченко Юлії Вадимівни, м.Краматорськ, Донецька область

до відповідача: Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ, Донецька область

про стягнення 514069,80грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть справи:

Позивач, Фізична особа-підприємець Тимченко Юлія Вадимівна, м.Краматорськ, Донецька область, звернулася до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ, Донецька область про стягнення 514069,80грн., з яких: 503990,00грн. сума боргу за невиконаними зобов`язаннями та 10079,80грн. 3% річних, внаслідок не виконання відповідачем умов договору №5 від 26.03.2020 про закупівлю товару за державні кошти в частині оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою суду від 18.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 16.02.2021.

Ухвалою від 16.02.2021 судове засідання відкладено на 10.03.2021.

09.03.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів.

09.03.2021 надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника за наявними матеріалами справи.

У судове засідання 10.03.2021 представник позивача не з`явився.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився. Відзив на позовну заяву, заперечення проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та будь-яких заяв (клопотань) щодо продовження або поновлення процесуальних строків, в тому числі на подання відзиву, до суду не надходило.

Про розгляд справи сторони були повідомлені шляхом направлення 19.01.2021 копії ухвали про відкриття провадження у справі на їх електронні адреси, зазначені у позовній заяві, в тому числі телефонограмами.

Про місце, час та дату засідання суду 10.03.2020 сторони були повідомлені шляхом направлення копії ухвали про відкладення розгляду справи від 16.02.2021 на їх поштові адреси згідно з даними позовної заяви та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних - осіб підприємців та громадських формувань.

Ухвала суду від 16.02.2021 про відкриття провадження у справі отримана представником відповідача 23.02.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Направлення листів на дійсні адреси та повідомлення сторін телефонограмами, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Суд враховує mutatis mutandis висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань від сторін про відкладення розгляду справи не заявлено.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил частини 9 статті 165, статті 202 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

26.03.2020 між Відділом освіти Покровської міської ради Донецької області (покупець, відповідач) та фізичною особою-підприємцем Тимченко Юлією Вадимівною (постачальник, позивач) укладено договір про закупівлю товару за державні кошти №5 (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується у 2020 році поставити покупцеві «Код згідно ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» 03410000-7 - деревина (дрова твердих порід), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно із пунктом 1.2. договору найменування та кількість товару вказано в специфікації (додаток №1).

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору ціна цього договору становить 503 990,00грн. без ПДВ. Ціна цього договору може бути змінена за взаємною згодою сторін.

Пунктом 4.1. договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі накладної після отримання товару у термін протягом 14 банківських днів, з моменту її підписання при наявності фінансування. Форма розрахунків - безготівкова (пункт 4.2. договору).

Згідно із пунктами 5.1., 5.2., 5.3. договору датою постачання вважається дата передачі товару покупцеві, що підтверджується витратною накладною. Поставка товару здійснюється за рахунок постачальника. Місце поставки (передачі) товару - Відділ освіти Покровської міської ради Донецької області: 85300, м. Покровськ, вул. Поштова, 14.

При виникненні претензій по некомплектності чи якості товару постачальник повинен здійснити допоставку протягом 5 днів з дати отримання претензій від замовника (пункт 5.4. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору покупець зобов`язаний прийняти поставлений товар згідно з накладною. Своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлені товари.

Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримати плату за поставлений товар (пункт 6.4. договору).

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену діючим законодавством, та цим договором (пункт 7.1. договору).

Цей договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2020, та до повного виконання зобов`язань між сторонами (пункт 10.1. договору).

Договір підписаний постачальником та представником покупця, підписи скріплені печатками сторін договору.

Доказів розірвання договору або визнання недійсним, сторонами не надано, отже він є обов`язковим для сторін.

Сторонами підписана специфікація (додаток №1) до договору №5 від 26.03.2020, якою визначені найменування товару, кількість, ціна. Загальна вартість товару по специфікації становить 503 990,00грн. без ПДВ.

За твердженнями позивача, за видатковою накладною №1 від 02.04.2020, яка підписана позивачем (постачальник) та представником відповідача (покупця, отримувача), відповідачу було поставлено товар на загальну суму 503 990,00грн. без ПДВ. Видаткова накладна підписана представником позивача (постачальника) та представником відповідача (покупця, отримувача) без заперечень та зауважень, зокрема, щодо кількості, якості товару та відсутності товаросупровідних документів. Видаткова накладна містить посилання на договір №5 від 26.03.2020. Також в підтвердження своїх тверджень здійснення господарської операції з поставки товару за видатковою накладною №1 від 02.04.2020 позивачем до матеріалів позовної заяви надана копія реєстру бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 03.04.2020.

Проте, відповідач вартість отриманого товару не сплатив, у зв`язку із чим, позивач 02.12.2020 звернувся до відповідача з досудовою вимогою від 02.12.2020 про врегулювання спору, якою просив у строк до 23.12.2020 перерахувати заборгованість за поставлений товар в сумі 503 990,00грн. В якості доказів направлення вимоги надані копії опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку та накладної АТ «Укрпошта». Проте вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, у зв`язку із не виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару за договором №5 від 26.03.2020 про закупівлю товару за державні кошти та наявністю непогашеної заборгованості за вказаним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 514069,80грн., в тому числі: 503990,00грн. суми боргу за невиконаними зобов`язаннями та 10079,80грн. 3% річних.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення між сторонами договору №5 від 26.03.2020 про закупівлю товару за державні кошти згідно з пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами у справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, статтею 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Спірні правовідносини між сторонами у справі щодо стягнення заборгованості з оплати поставленого товару є правовідносинами з поставки товарів, а зазначений договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга стаття 712 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено положеннями статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до пункту першого статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Суд зауважує, що договір на закупівлю товару за державні кошти укладено між відповідачем як замовником та позивачем як учасником за результатами проведення процедури закупівлі, що визначена Законом України «Про публічні закупівлі».

Так, згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо строків розрахунку за поставлений товар, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Як встановлено судом та зазначено вище, на виконання умов договору №5 від 26.03.2020 позивач поставив відповідачу товар на суму 503990,00грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №1 від 02.04.2020 на суму 503990,00грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Матеріалами справи, в тому числі копією реєстру бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 03.02.2020, підтверджено, що відповідачем, як покупцем, своє право на отримання товару було реалізовано 02.04.2020. В свою чергу, докази сплати позивачу відповідачем заборгованості за поставлений товар відповідно до умов договору та специфікації до нього в сумі 503990,00грн. суду не надані та в матеріалах справи відсутні.

Між тим в ході розгляду справи судом було з`ясовано, що згідно загальнодоступної інформації про закупівлю UA-2020-02-21-000970-а з офіційного сайту Prozorro публічні закупівлі https://prozorro.gov.ua/ Відділом освіти Покровської міської ради Донецької області оплату за договором №5 від 26.03.2020 до теперішнього часу не здійснено.

02.12.2020 позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про врегулювання спору, що підтверджується надати копіями опису вкладення у цінний лист з номером поштового відправлення 902, фіскального чеку та накладної АТ «Укрпошта» від 02.12.2020. Перевіривши на сайті АТ «Укрпошта зазначену інформацію за трек-номером поштового відправлення 902, який зазначений на примірнику опису вкладення та накладній АТ «Укрпошта», судом встановлено, що зазначене відправлення вручено адресату 03.12.2020.

В пункті 4.1 договору сторонами погоджено, що розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі накладної після отримання товару у термін протягом 14 банківських днів, з моменту її підписання при наявності фінансування.

Таким чином, фактично сторонами було закріплено можливість невиконання грошових зобов`язань у зв`язку з відсутністю фінансування. Проте, вказані умови договору не відповідають загальним засадам цивільного та господарського законодавства про неможливість звільнення боржника від виконання господарського зобов`язання у зв`язку з відсутністю необхідних коштів.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частиною 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку виконати грошове зобов`язання за договором №5 від 26.03.2020, виконання якого не може ставитись в залежність від наявності фінансування, оскільки в протилежному випадку відповідач фактично буде звільнений від виконання обов`язків за договором у названій частині, що в свою чергу призведе до порушення прав позивача, яким зобов`язання за договором були виконані у повному обсязі.

Разом з цим, суд зазначає, що умовами договору не передбачено звільнення покупця від оплати отриманого товару та від відповідальності за порушення строків оплати за цим договором у випадку несвоєчасного бюджетного фінансування та/або затримки проведення Державною казначейською службою України відповідних платежів. А тому правові підстави вважати несплату відповідачем вартості отриманого товару правомірною відсутні. В той же час доказів які б засвідчували наявність обставини існування затримки бюджетного фінансування для розрахунку за поставлений товар згідно договору про закупівлю товару за державні кошти №5 від 26.03.2020 відповідачем до матеріалів справи не надано.

Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки та сплати коштів за поставлений позивачем товар, відповідач має перед позивачем невиконані зобов`язання з оплати отриманого товару на загальну суму 503990,00грн.

За таких обставин, враховуючи, що факт передачі позивачем товару на виконання умов договору №5 від 26.03.2020, підтверджується наявними у справі доказами, строк оплати за який настав 22.04.2020, то за відсутності доказів сплати її повної вартості, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 503990,00грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на те, що факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару є доведеним, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно наданого розрахунку позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних у сумі 10079,80грн. за період з 23.04.2020 по 23.12.2020.

Судом перевірено розрахунок заявлених 3% річних та встановлено, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань. При цьому за перерахунком суду розмір таких вимог складає 10121,11грн.

Враховуючи, що згідно з частиною 2 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають 3% річних у заявленій позивачем сумі 10079,80грн.

Таким чином, вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню повністю в сумі 10079,80грн.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши аналіз умов договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави для повернення судового збору, зокрема, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, ціна позову визначена позивачем складає 514069,80грн., отже, за подання даного позову підлягав сплаті судовий збір в сумі 7711,05грн., тоді як позивачем сплачено судовий збір в сумі 7861,06грн. відповідно до квитанції №0.0..1 від 22.12.2020.

З огляду на викладене, судовий збір в сумі 150,01грн. підлягає поверненню в порядку, встановленому статтею 7 Закону України "Про судовий збір" за відповідним клопотанням.

Також позивачем заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно положень статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.209 у справі №922/445/19.

В підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надані: копія договору №41 про надання правової допомоги від 04.12.2020, копія акту №14 виконаних робіт (наданих послуг) від 23.12.2020 по договору-доручення про надання правової допомоги від 23.12.2020, копія квитанції до прибуткового касового ордеру №14 від 23.12.2020 на суму 10000,00грн., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2039 від 09.11.2005, ордер серії ДН №135441 від 23.12.2020.

Згідно пункту 1.2.1. договору №41 про надання правової допомоги від 04.12.2020 адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень надає клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього у Господарському суді Донецької області та суді ІІ інстанції у господарській справі про стягнення боргу з Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області, , за невиконання умов договору поставки №5 від 26.03.2020р., стягнення основної суми боргу, витрат на правничу допомогу, нарахованих 3% річних.

Разом з цим, як вбачається з наданого акту №14 від 23.12.2020 виконаних робіт (наданих послуг) та квитанції до прибуткового касового ордеру №14 від 23.12.2020, надання адвокатом, визначених в акті послуг (робіт), та їх оплата здійснювалось по договору-дорученню про надання правової допомоги від 23.12.2020.

Ордер серії ДН №135441 від 23.12.2020 також виписано на підставі договору про надання правової допомоги від 23.12.2020.

Докази фактичного надання адвокатом послуг у даній справі по договору №41 про надання правової допомоги від 04.12.2020 в матеріалах справи відсутні.

При цьому, з акту №14 від 23.12.2020 виконаних робіт (наданих послуг) та квитанції до прибуткового касового ордеру №14 від 23.12.2020 не вбачається, що правова допомога та оплата за неї були здійснені саме в межах даного спору та по справі №905/2226/20.

Таким чином, дослідивши надані документи та здійснивши їх аналіз судом встановлено, що наданий акт №14 виконаних робіт (наданих послуг) від 23.12.2020 по договору-доручення про надання правової допомоги від 23.12.2020 та копія квитанції до прибуткового касового ордеру №14 від 23.12.2020, не є належними та допустимими доказами в підтвердження факту надання адвокатом послуг та їх оплату по даному спору у справі №905/2226/20 та по договору №41 про надання правової допомоги від 04.12.2020.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про те, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00грн. є недоведеною належними доказами, у зв`язку із чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 236-238, 241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Тимченко Юлії Вадимівни, м.Краматорськ, Донецька область до відповідача Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ, Донецька область про стягнення 514069,80грн., з яких: 503990,00грн. сума боргу за невиконаними зобов`язаннями та 10079,80грн. 3% річних, задовольнити.

Стягнути з Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області (85300, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Поштова, будинок 14; ) на користь Фізичної особи-підприємця Тимченко Юлії Вадимівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) суму боргу в розмірі 503990,00грн., 3% річних в сумі 10079,80грн., судовий збір в сумі 7711,05грн.

У задоволені вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10000,00грн. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 10.03.2021.

Суддя М.О. Лейба