ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

09 березня 2021 року Справа № 923/1493/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М. Б., за участю секретаря судового засідання Мальцевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за заявою: Херсонської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області

до боржника: Приватної фірми "Тавріда", м. Херсон

про банкрутство

за участю представників сторін:

від кредитора: Кромп О.П. (посвідчення ХС № 000059 від 05.02.2020р.), начальник відділу, витяг з ЄДР від 16.03.2020р.

арбітражний керуючий Бєлоусов І.В. (посвідчення № 866 від 24.04.2013р.)

в с т а н о в и в:

В провадженні Господарського суду Херсонської області перебуває справа №923/1493/15 про банкрутство Приватної фірми "Тавріда".

Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Ухвалою від 26.03.2020р. відсторонено арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. від виконання повноважень ліквідатора ПФ "Тавріда".

23.02.2021р. арбітражний керуючий Бєлоусов І.В. звернувся до суду із клопотанням про покладення обов`язку сплати грошової винагороди та здійснення витрат арбітражного керуючого на кредитора боржника.

Ухвалою від 26.02.2021р. клопотання арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 09.03.2021р.

В судове засідання з`явились представник ініціюючого кредитора та арбітражний керуючий Бєлоусов І.В.

В судовому засіданні арбітражний керуючий Бєлоусов І.В. підтримав клопотання про покладення обов`язку сплати грошової винагороди та здійснення витрат арбітражного керуючого на кредитора боржника, просить його задовольнити.

Представник ініціюючого кредитора заперечив проти задоволення клопотання про покладення обов`язку сплати грошової винагороди та здійснення витрат арбітражного керуючого на кредитора зазначаючи, що фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого не створювався, майна в боржника не виявлено, кредитор є бюджетною установою, у якої не передбачено видатків на оплату послуг арбітражних керуючих у справах про банкрутство, Кодекс України з процедур банкрутства не визначає такого джерела оплати послуг арбітражного керуючого як кошти кредитора, тому відсутні підстави для задоволення клопотання арбітражного керуючого Бєлоусова І.В.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників провадження у справі, суд дійшов наступних висновків.

Постановою господарського суду від 01.12.2015р. боржника ПФ "Тавріда" визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Бєлоусова І.В., якого зобов`язано здійснити ліквідаційну процедуру і подати до суду звіт і ліквідаційний баланс банкрута.

Ухвалою від 26.03.2020р. відсторонено арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. від виконання повноважень ліквідатора ПФ "Тавріда".

Ухвалою від 08.12.2020р. затверджено грошову винагороду арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. за виконання повноважень ліквідатора у справі №923/1453/15 про банкрутство ПФ "Тавріда" за період з 27.12.2019р. по 25.03.2020р. в розмірі 39037,29 грн. та понесені витрати в розмірі 52 грн. 46 коп.

23.02.2021р. арбітражний керуючий Бєлоусов І.В. звернувся до суду із клопотанням про покладення обов`язку сплати грошової винагороди та здійснення витрат арбітражного керуючого на кредитора боржника.

Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Із змісту ч. 5 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства слідує, що оплата послуг ліквідатора за період виконання ним своїх повноважень може здійснюватися й з Фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, якщо такий створено комітетом кредиторів боржника.

При цьому, керуючись принципом пропорційності голосів кредиторів на зборах кредиторів кількості їх грошових вимог відповідно до ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд вправі застосувати такий принцип до розподілу між кредиторами витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури (в тому числі на виплату грошової винагороди ліквідатора), за відсутності у боржника коштів від господарської діяльності, від реалізації його майна та рішення комітету кредиторів про утворення Фонду для оплати грошової винагороди ліквідатору чи відшкодування його витрат, оскільки законодавцем виключається можливість безоплатного надання послуг арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №910/32824/15 зазначено, що у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.

Крім того, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Не виявлення ліквідатором боржника в процедурі ліквідації майна боржника, інших його активів чи грошових коштів жодним чином не має впливати на оплату його послуг.

Суд касаційної інстанції зазначає в постанові, що ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.

Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 10.07.2019 року у справі №15/60-б зазначив, що законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від обсягу діяльності ліквідатора боржника, від розміру вимог кредиторів у справі, майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Суд також виходить з правової позиції Верховного Суду щодо визначення джерел грошової винагороди арбітражного керуючого, викладеної у постанові від 04.10.2018 року у справі №916/1503/17. Верховний Суд зазначив, що законом про банкрутство передбачено декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого /розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора, разом з тим, Закон не містить заборони здійснювати таку оплату за рахунок коштів кредиторів.

Отже, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, вона повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи з принципу пропорційності їх грошовим вимогам (висновки щодо застосування цих норм права викладені у постанові Верховного Суду від 01.08.2018р. у справі №912/1783/16).

У постанові Верховного Суду від 15.10.2019р. у справі № 5021/1493/12 вказано, що не виявлення ліквідатором боржника в процедурі ліквідації майна боржника, чи інших його активів та грошових коштів, жодним чином не впливає на оплату його послуг.

Верховний Суд робить правовий висновок для новітньої історії конкурсного права, що у зв`язку з відсутністю у банкрута будь-яких майнових активів, покладення оплати грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора у справі пропорційно на кредиторів, є правомірним.

Отже, у зв`язку з відсутністю у банкрута будь-яких майнових активів, покладення оплати грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора у справі на єдиного кредитора у справі, є правомірним.

Також, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в залежність від обсягу його діяльності (за умови достатності та відповідності цих дій вимогам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), від розміру задоволених вимог кредиторів у справі, майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів роботи арбітражного керуючого у справі про банкрутство (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16, від 04.10.2018 по справі №916/1503/17 та від 30.01.2019 по справі №910/32824/15).

Ухвалою від 08.12.2020р. затверджено грошову винагороду арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. за виконання повноважень ліквідатора у справі №923/1453/15 про банкрутство ПФ "Тавріда" за період з 27.12.2019р. по 25.03.2020р. в сумі 39037,29 грн. та понесені витрати в сумі 52 грн. 46 коп.

Дана ухвала набрала законної сили і є чинною.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - п. 53.

Відповідно, відмова судом у задоволенні клопотання арбітражного керуючого про оплату послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого за рахунок кредиторів за умови потенційної можливості виявлення майнових активів банкрута у майбутньому, а також за умови попереднього затвердження звітів про оплату послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого нівелює стадію виконання судових рішень, а саме ухвали Господарського суду Херсонської області від 08.12.2020р.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.02.2019р. у справі №12/23-Б.

Той факт, що ліквідатором не виявлено майна, а також, що кредитором Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не створено відповідного грошового фонду, право на утворення якого було передбачено попередніми законодавчими актами, що регулювали процедуру ліквідації банкрута, так і чинним Кодексом України з процедур банкрутства, не звільняє кредитора від обов`язку платити ліквідатору за виконання роботи.

Суд відхиляє заперечення представника кредитора Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, оскільки заперечення не ґрунтуються на нормах права.

Відтак, виходячи з наведених законодавчих положень та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про задоволення клопотання арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. про покладення обов`язку оплати послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора у справі №923/1493/15 на кредитора Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 30, 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст.234, 235 ГПК України, суд -

у х в а л и в:

1. Клопотання арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. про покладення обов`язку оплати грошової винагороди та здійснення витрат арбітражного керуючого на кредитора боржника за виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство Приватної фірми "Тавріда" задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (, 73026, м.Херсон, просп. Ушакова, 75) на користь арбітражного Бєлоусова І.В. (свідоцтво № 866 від 24.04.2013р., 73003, м. Херсон, б. Мирний, 3 оф. 612, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ "Кредобанк" у місті Херсоні, вул. Потьомкінська, 36, МФО 325365) - 39037 (тридцять дев`ять тисяч тридцять сім) грн. 29 коп. грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора Приватної фірми "Тавріда" за період роботи з 27.12.2019р. по 25.03.2020р. та 52 (п`ятдесят дві) грн. 46 коп. понесених в ліквідаційній процедурі витрат.

3. Наказ видати після закінчення строку на апеляційне оскарження ухвали.

Ухвала суду набрала законної сили 09.03.2021р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки, встановлені ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено і підписано 09.03.2021р.

Суддя М.Б. Сулімовська