ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2129/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка

до Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання», Київська область, м. Богуслав

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій

представники:

від позивача П.Ю.Волощук

від відповідача О.М.Олексієнко

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі позивач) з позовною заявою №3006/06 від 30.06.2020 року (вх. №2141/20 від 24.07.2020 року) до Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором розподілу природного газу №09420XGS14T016 від 01.01.2016 року у розмірі 357408,35 грн., з яких 343810,33 грн. основного боргу, 1357,32 грн. 3% річних, 5883,08 грн. пені та 6357,62 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 27.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2129/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.09.2020 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №244 від 12.08.2020 року (вх. №17211/20/20 від 14.08.2020), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 22.09.2020 року повідомив, що ним не отримано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 22.09.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/2129/20 на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 27.10.2020 року.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 01.10.2020 року (вх. №21775/20 від 08.10.2020).

До суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 22.10.2020 року (вх. №23327/20 від 27.10.2020).

Ухвалою суду від 27.10.2020 відкладено підготовче засідання на 01.12.2020 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у судове засідання 01.12.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 01.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі №911/2129/20 та призначено розгляд справи по суті на 15.12.2020 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у судове засідання 15.12.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 15.12.2020 року подав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із укладенням з відповідачем Договору №1 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу від 31.10.2020 року та для надання можливості мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 15.12.2020 року відкладено розгляд справи на 09.02.2021 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання №55 від 09.02.2021 (вх. №3020/21 від 09.02.2021) про відкладення судового засідання.

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2021 року не заперечував проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Крім того, представник позивача у судовому засіданні 09.02.2021 року подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії Договору №1 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу від 31.10.2020 року та доказів надіслання актів наданих послуг з розподілу природного газу за період з січня по вересень 2020 року.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року відкладено розгляд справи на 09.03.2021 року.

До суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог №1702/02 від 17.02.2021 року (вх. №4200/21 від 22.02.2021 року). У зв`язку із укладенням між сторонами Договору №1 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу від 31.10.2020 року та сплатою відповідачем суми основного боргу у розмірі 343810,33 грн., позивачем до суду подано заяву про зменшення позовних вимог №1702/02 від 17.02.2021 року (вх. №4200/21 від 22.02.2021 року). Крім того, у вказаній заяві позивач зазначив, що ним при зверненні до суду невірно визначено розмір інфляційних втрат, які він просить стягнути з відповідача. Таким чином, з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог №1702/02 від 17.02.2021 року (вх. №4200/21 від 22.02.2021 року) позивач просить суд стягнути з відповідача 7719,67 грн. з яких: 5883,08 грн. пеня, 1357,32 грн. 3% річних, 479,27 грн. інфляційних втрат.

До суду від відповідача надійшли заперечення №88 від 02.03.2021 року (вх. №5385/21 від 05.03.2021 року) на заяву позивача про зменшення позовних вимог, в яких відповідач зазначає, що КП БМР «Богуславтепловодопостачання» не було подано уточнену заявку на величину річного замовлення потужності на розрахунковий календарний рік, оскільки позивач не проінформував, у встановлений законом термін до 12.10.2019 року, відповідача відповідно до п. 2 розділу V «Комерційні умови доступу до газорозподільної системи для отримання/передачі природного газу Кодексу газорозподільних систем. Виставлені позивачем рахунки та акти наданих послуг з розподілу відповідачем не визнаються. На думку відповідача, оплата здійснювалась вчасно відповідно обсягу розподілу природного газу, відповідно до затвердженого тарифу у встановлений договором термін, а тому, нараховані позивачем штрафні санкції за несвоєчасну оплату послуг з розподілу природного газу задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Судом враховано, що ухвалою суду від 01.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі №911/2129/20 та призначено розгляд справи по суті на 15.12.2020 року. Тобто, вказану заяву про зменшення подано після закінчення підготовчого засідання в порушення ст. 46 ГПК України. Суд зазначає, що у будь-якому випадку, позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК.

Представник позивача у судовому засіданні 09.03.2021 року позовні вимоги підтримав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.03.2021 року проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та запереченнях та просив в задоволенні позову відмовити повністю. Крім того, відповідачем усно заявлено клопотання про зменшення розміру пені, у разі якщо суд дійде висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 09.03.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством Київоблгаз (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз) (за договором - оператор ГРМ) та Комунальним підприємством Богуславтепловодопостачання (за договором - споживач) укладено типовий договір розподілу природного газу №09420XGSI4ET016 шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (далі Договір).

Укладений між сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме, майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що його Умови однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі Кодекс газорозподільних систем).

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та ст. 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3. Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, за умовами цього Договору, оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього Договору та Кодексу газорозподільних систем.

У розділі VI Договору сторони погодили порядок розрахунків. Так, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1. Договору).

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.6.4 Договору).

Згідно п. 6.6. Договору, оплата вартості послуг з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг з розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахування раніше перерахованих коштів.

Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.8. Договору).

Згідно до п.8.2 Договору, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 12.1 Договору передбачено, що цей Договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ним відповідно за період січень-травень 2020 року було надано послуги з розподілу природного газу, що підтверджується актами про надання послуг з розподілу природного газу №ОГЯ80005609від29.02.2020 року, №ОГЯ80011238 від 31.03.2020 року, №ОГЯ80015443 від 30.04.2020 року, №ОГЯ80016876 від 31.05.2020 року на загальну суму 798786,32 грн. У зв`язку із непідписанням вказаних актів надання послуг з розподілу природного газу, позивачем листом від 21.10.2020 року №376 повторно на адресу відповідача надіслано вказані акти для підписання (докази надіслання наявні в матеріалах справи).

Однак, як зазначає позивач, відповідачем здійснено часткову оплату за отримані послуги з розподілу природного газу, що підтверджується банківськими виписками, доданими до позовної заяви, у зв`язку із чим за відповідачем утворився борг у розмірі 343810,33 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією №182 від 03.06.2020 року, в якій просив погасити заборгованість у розмірі 343810,33 грн. У відповідь на вказану претензію відповідач листом №163 від 04.06.2020 року повідомив позивача про неможливість погашення зазначеної заборгованості. Позивач також зазначає, що між сторонами підписано Акт звіряння взаємних розрахунків за період з січня по травень 2020 року, згідно якого сторонами підтверджено заборгованість за Договором у розмірі 343810,33 грн.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за отримані послуги з розподілу природного газу за період з січня по травень 2020 року у розмірі 343810,33 грн. а також, нарахованих 3% річних у сумі 1357,32 грн., інфляційних втрат у сумі 6457,62 грн. та пені у сумі 5883,08 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу», за договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначаються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП 30.09.2015 №2494.

Пунктами 1, 2 Глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Судом встановлено наявність між сторонами договірних відносин щодо розподілу природного газу для споживачів, що не є побутовими, шляхом укладення Типового договору розподілу природного газу від 01.01.2016 року відповідно до заяви-приєднання №09420XGSI4ET016.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг внесено зміни до Кодексу газорозподільних систем від 07.10.2019 року №2080 до розділу VI «Комерційні умови доступу до газорозподільної системи для отримання/передачі природного газу». Відповідно до п.2 розділу VI «Комерційні умови доступу до газорозподільної системи для отримання/передачі природного газу» до Кодексу газорозподільних систем позивач був зобов`язаний до 12.10.2019 року за підсумками газового року проінформувати відповідача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за попередній газовий рік, величину планової місячної плати за послугами розподілу із зазначенням її складових. Така інформація повинна бути надана споживачеві шляхом розміщення її в особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання - передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими), платіжних документах чого, на думку відповідача, не відбулося. Враховуючи зазначене, відповідачем не було подано уточнену заявку на величину річної замовлення потужності на розрахунковий календарний рік, оскільки, позивач не проінформував відповідача, у встановлений законом термін до 12.10.2019 року про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за попередній газовий рік, величину планової місячної плати за послугами розподілу із зазначенням її складових.

Фактичне споживання природного газу підприємством за перше півріччя 2020 року становить 486015 куб.м., а нарахування за розподіл природного газу за вказаний період становитиме 1024084,8 куб.м., що перевищує фактичне споживання більше ніж в два рази. Відповідач за розподіл фактично спожитого газу в сумі 454910,04 грн. розрахувався в повному обсязі. Нарахування позивачем за перше півріччя 2020 року 958543,56 грн. відповідач неспроможний сплатити, оскільки, такі витрати не закладені в діючий тариф. Відповідач також повідомив, що з 01.01.2020 року використовує альтернативне паливо та планує його використання в подальшому, що призведе до скорочення споживання природного газу. Відповідач вказує, що він звертався до позивача з листом про можливість проводити нарахування за розподіл природного газу від фактичного спожитого щомісяця, однак, неодноразові звернення до позивача про надання дозволу на зміну величини річного замовлення потужності на розрахунковий календарний рік залишились без відповіді. Також, відповідач наголошує на тому, що додані до позовної заяви акти наданих послуг з розподілу природного газу ним не підписані, в свою чергу позивачем до матеріалів справи не додано доказів надіслання таких актів наданих послуг та рахунків на оплату, що є порушенням вимог Кодексу газорозподільних систем.

В той же час, позивачем 05.02.2021 року до суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи Договору №1 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу від 31.10.2020 року, укладеного між сторонами у справі, згідно умов п. 1.1 якого, боржник визнає заборгованість перед кредитором, яка утворилась за надані послуги з розподілу природного газу згідно Договору на розподіл газу №09420XGSI4ET016 від 01.01.2016року за період січень-жовтень 2020 року в сумі 1167174,65 грн. та зобов`язується її оплатити на умовах, передбачених договором. Кредитор надає боржнику розстрочку у погашенні заборгованості, зазначеної в п. 1.1 Договору, строком на 2 місяці за наступним графіком: з 02.11.2020 по 30.11.2020 583587,33 грн.; з 01.12.2020 по 30.12.2020 - 583587,33 грн. Всього 1167174,65 грн. Зобов`язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та в сумі, встановлених у п. 1.2 цього Договору на відповідний місяць (п.п. 1.2, 1.3 Договору №1 від 31.10.2020 року).

У зв`язку із укладенням між сторонами Договору №1 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу від 31.10.2020 року позивачем до матеріалів справи долучено Акт звірки взаєморозрахунків від 05.02.2021 року, згідно якого станом на 31.12.2020 року за відповідачем перед позивачем відсутня заборгованість, що також не заперечувалось представниками сторін під час розгляду справи. Крім того, позивачем повідомлено суд, що ним при зверненні до суду невірно визначено розмір інфляційних втрат, які він просить стягнути з відповідача. Так, у розрахунку штрафних санкцій зазначено вірний розмір 479,27 грн., в той час, як в позовній заяві позивачем помилково зазначено інший розмір інфляційних втрат.

Таким чином, з урахуванням поданих доказів, позивач просить суд стягнути з відповідача 7719,67 грн., з яких: 5883,08 грн. пеня, 1357,32 грн. 3% річних, 479,27 грн. інфляційних втрат.

Судом встановлено, що основна сума боргу 343810,33 грн. сплачена відповідачем згідно Договору №1 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу від 31.10.2020 року, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків від 05.02.2021 року, тобто після відкриття провадження у справі.

Погашення відповідачем основної заборгованості в сумі 343810,33 грн. після подання позову є підставою для закриття провадження у справі у відповідній частині на підставі ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, у зв`язку з самостійним врегулюванням сторонами заявленої до стягнення у справі основної заборгованості у сумі 343810,33 грн. шляхом її сплати, згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі у відповідній частині позовних вимог про стягнення 343810,33 грн. основного боргу підлягає закриттю. Таким чином, у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача 5883,08 грн. пені, 1357,32 грн. 3% річних, 479,27 грн. інфляційних втрат, що передбачено умовами Договору та чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, останній просить суд стягнути з відповідача 5883,08 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом про надання послуг з розподілу природного газу з урахуванням часткових оплат та періодів нарахування згідно п. 8.2. Договору. Також, позивач просить у відповідності до ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 1357,32 грн. 3% річних, 479,27 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача у розмірі 159757,27 грн. за період з 01.05.2020 по 31.05.2020 року згідно виконаного ним розрахунку.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 8.2. Договору визначено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується факт здійснення відповідачем оплати за послуги з розподілу природного газу частково з порушенням строків оплати, встановлених Договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стосовно заперечень відповідача щодо нарахування позивачем штрафних санкцій, суд зазначає наступне. Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджується матеріалами справи факт здійснення відповідачем оплати за послуги з розподілу природного газу частково з порушенням строків оплати, встановлених Договором. У зв`язку з тим, що споживач допустив порушення строків оплати, встановлених Договором №09420XGSI4ET016 від 01.01.2016, в останнього виникло зобов`язання сплатити оператору ГРМ передбачену таким Договором неустойку. Тобто, внаслідок укладення між сторонами договору реструктуризації заборгованості, у споживача не припинився обов`язок сплатити оператору ГРМ неустойку за порушення строків оплати послуг з розподілу природного газу, право на стягнення якої виникло до укладення договору реструктуризації. Слід також зазначити, що відповідно до абзацу третього п. 8 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання зобов`язань за договором. Аналогічне положення міститься у пункті 6.7. договору №09420XGSI4ET016 від 01.01.2016. Таким чином, за висновками суду, позивачем правомірно заявлено вимоги про застосування до відповідача наслідків прострочення грошового зобов`язання у вигляді пені, передбаченої умовами договору № 09420XGSI4ET016 від 01.01.2016, а також, наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, розмір пені, нарахованої позивачем у сумі 5883,08 грн., є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 1357,32 грн. та інфляційних втрат у розмірі 479,27 грн. судом встановлено, що такий розрахунок є обґрунтованими, арифметично вірним, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Усне клопотання відповідача про зменшення розміру пені, яке заявлено під час судових дебатів, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення суми пені є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/2158/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися виконання зобов`язань між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Суд зазначає, що зобов`язання з оплати послуг з розподілу природного газу за Договором покладались саме на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За приписами ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Відповідно до ст. ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд, оцінивши доводи сторін у справі, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо зменшення розміру пені, врахувавши майновий стан обох сторін та виходячи з балансу їх інтересів, дійшов висновку про відсутність виключних обставин для задоволення усного клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на підставі Договору, оскільки, заявлена до стягнення сума пені є співмірною з простроченою оплатою вартості послуг з розподілу природного газу. Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів з наданням належних та допустимих доказів, наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені, а тому, підстави для зменшення належної до стягнення пені, за встановленого та підтвердженого факту прострочення зобов`язання, відсутні.

Усі інші твердження та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи викладене, а також те, що факт порушення відповідачем договірних зобов`язань судом встановлено і по суті останнім не спростований, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 5883,08 грн. пені, 1357,32 грн. 3% річних, 479,27 грн. інфляційних втрат.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 5883,08 грн. пені, 1357,32 грн. 3% річних, 479,27 грн. інфляційних втрат, в решті вимог провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, решта сплаченого судового збору у сумі 3260,00 грн. з вимог, щодо яких закрито провадження у справі, підлягає поверненню за клопотанням позивачу згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ) до Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» (09700, Київська область, Богуславський район, м. Богуслав, вул. Польова, буд. 46-А, ) про стягнення 357408,35 грн. задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ) 5883 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн. 08 коп. пені, 1357 (одну тисячу триста п`ятдесят сім) грн. 32 коп. 3% річних, 479 (чотириста сімдесят дев`ять) грн. 27 коп. інфляційних втрат та 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 343810,33 грн. основного боргу закрити провадження у справі.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5.Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ) 3260 (три тисячі двісті шістдесят) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №7483 від 01.07.2021 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 17.03.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць