У Х В А Л А

09 березня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/214/21
Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., розглянувши матеріали заяви №б/н від 28.02.21 з доданими до неї документами

За заявою боржника,

Боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

02.03.21 до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви фізична особа зазначає, що у нього відсутні фінансові можливості погашати вимоги перед ТОВ ФК «Джобер», ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «КФ.ЮА», ТОВ «Лайм Кепітел», АТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Інстафінанс», ТОВ «Еквіфін Україна», ТОВ ФК «Є Гроші Ком», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Маніфою», ТОВ «Мілоан», ТОВ «Сос Кредит», ТОВ «Манівео Швика Фінансова Допомога», ТОВ ФК «Форза», ТОВ «Венлор-Фінанс», ТОВ «СС Лоун», ТОВ «Є-КЕШ», АТ «Юнекс Банк», ТОВ «ФК «Кредіплюс», ТОВ «Качай Гроші», ТОВ «Алекскредит» на загальну суму станом на 28.02.21 складають 358 367, 58 грн, на умовах, передбачених кредитними договорами.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цих Кодексом (ч.1 ст.116 КУзПБ).

Частина 3 статті 116 КУзПБ містить перелік документів, що додаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

Відповідно до п.12 ч.3 ст.116 КУзПБ до заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи мають бути надані докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Статтею 30 цього Кодексу врегульовані винагорода та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Так, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 2270,00грн.

Отже, при поданні зави мають бути надані докази авансування боржником на депозитний рахунок суду (реквізити депозитного рахунку Господарського суду Чернігівської області: одержувач коштів - Господарський суд Чернігівської області, код ЄДРПОУ - 03500068, рахунок - UA 0015951, банк - Державна казначейська служба України, МФО - 820172) винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 34050грн (2270х5х3).

Боржником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не додано доказів авансування винагороди арбітражному керуючому.

У свою чергу, заявником в якості додатку подано:

-клопотання про нарахування та відшкодування грошової винагороди за рахунок кредиторів шляхом розподілення між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень розпорядженням майном боржника;

У клопотанні заявник посилається на висновки, викладені у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.21 справа №904/5098/20, в частині можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (арбітражного керуючого та боржника) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, надавши в якості додатку заяву на участь у справі про банкрутство боржника-фізичної особи арбітражного керуючого Стук І.М. (від 15.02.21 вих.№15/02/21-01).

При цьому у клопотанні заявник, з огляду на те, що у боржника відсутні кошти і реальна можливість сплатити авансовий внесок одноразово, просить звільнити боржника від сплати винагороди арбітражному керуючому на момент подання заяви і клопотання, та/або включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією до загального боргу боржника із можливістю її першочергового стягнення під час реструктуризації на 60 місяців, або включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією за рахунок коштів фонду кредиторів, створеного для оплати винагороди арбітражним керуючим із можливістю її першочергової оплати саме з фонду, або включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією після закінчення відстрочки на умовах передбачених Планом реструктуризації (відстрочення), схваленим зборами кредиторів та затвердженим господарським судом - при реальному покращенні матеріального стану боржника. При цьому, у клопотанні боржник, використовуючи практику Європейського суду з прав людини, ототожнив винагороду арбітражного керуючого та судовий збір;

-клопотання від 28.02.21 про створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у відповідності до ч.5 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства;

Розглянувши зазначені вище клопотання боржника та викладені в останніх доводи, суд зазначає наступне.

В основу заяви та клопотань боржника покладені доводи про відсутність грошових коштів на сплату авансового внеску одноразово, та можливість здійснення витрат на оплату послуг арбітражного керуючого після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність за рахунок кредиторів.

Обов`язок боржника авансувати вищенаведену суму до звернення з відповідною заявою до суду передбачений КУзПБ і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою ст.116 КУзПБ. При цьому, Кодекс не містить умов та не передбачає права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому на етапі подання заяви та вирішення судом питання про її прийняття до розгляду. Не містить Кодекс і повноважень суду звільнити або відстрочити авансування зазначених витрат за аналогією із судовим збором.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Вказаний Закон встановлює обов`язковість сплати судового збору у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство і не передбачає сплати судового збору, якщо таку заяву подає боржник (виняток становлять заяви про затвердження плану санації, реструктуризації, але які подаються до відкриття провадження у справі про банкрутство).

Отже, на заявника - боржника в даній справі не покладено обов`язок сплати судового збору, тому всі його посилання на неможливість сплатити авансування винагороду керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, обмеження доступу до правосуддя та практику Європейського суду з прав людини з цього приводу є недоречними.

Винагорода арбітражному керуючому, як передбачено ст.30 КУПБ, це плата арбітражному керуючому за виконання ним своїх повноважень.

Статтею 10 КУзПБ встановлено, що арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Пунктом 3 ч.1 ст.12 цього Кодексу передбачено право арбітражного керуючого отримувати винагороду в розмірі та в порядку , передбачених цим Кодексом.

Отже, виходячи з юридичної природи винагороди арбітражного керуючого, звільнення від її сплати не вплине на баланс інтересів держави та заявника в цій справі, оскільки є лише платою суб`єкту незалежної професійної діяльності за виконання ним своїх обов`язків. В той же час звільнення заявника від авансування такої винагороди на етапі подання заяви вплине на баланс інтересів боржника та арбітражного керуючого, позбавивши останнього права на своєчасне отримання винагороди в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень (абз.5 ч.2 ст.3 КУзПБ).

Не можуть бути прийняті і посилання боржника на норми КУзПБ, які встановлюють право кредиторів встановлювати винагороду арбітражному керуючому, як обґрунтування можливості звільнення боржника від авансування винагороди арбітражного керуючого шляхом перекладання такого обов`язку на кредиторів на етапі прийняття заяви до розгляду з наступних підстав.

Порядок сплати основної грошової винагороди чітко врегульований абзацами 6,7 ч.2 ст.30 КУПБ і не допускає подвійного тлумачення.

Так, цими нормами встановлено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Норми, на які посилається боржник, врегульовують лише права кредиторів щодо виплати грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого.

Так, ч.5 ст.30 КУзПБ встановлено, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Частиною 4 ст.114 КУзПБ (для процедури неплатоспроможності фізичної особи) передбачено, що кредитори мають право за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду.

Суд звертає увагу заявника на те, що мова йде про кредиторів, тобто осіб, статус яких буде визначений судом після відкриття провадження у справі у підготовчому засіданні (протягом 15 днів з дня прийняття заяви - ст.117), публікації відповідного оголошення, розгляду кредиторських вимог арбітражним керуючим та подання результатів розгляду до суду (30 днів з дня підготовчого засідання - ст.119), попереднього засідання суду (не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі - ст.122), проведення зборів кредиторів (не пізніше 14 днів після попереднього засіданні - ст.122, 123).

Отже, як слідує зі змісту наведених норм, перші збори кредиторів, на яких можливе прийняття рішення, зокрема, про створення фонду для авансування винагороди арбітражному керуючому, можливі після спливу щонайменше тримісячного строку з моменту подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Сам термін "авансування" передбачає сплату наперед, в даному випадку до вчинення будь-яких дій арбітражним керуючим.

Отже, комітет кредиторів чи збори кредиторів в силу закону не мають змоги авансувати грошову винагороду арбітражному керуючому до відкриття провадження у справі і тому не можуть на етапі прийняття судом заяви боржника підміняти останнього в обов`язку відповідного авансування.

Також, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що ч.5 ст.30 КУзПБ врегульовує порядок (але не обов`язковий, а можливий) авансування кредиторами винагороди, яка має виплачуватись арбітражному керуючому після тримісячного строку виконання ним своїх повноважень.

Стаття 116 КУзПБ не містить альтернативного положення про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти на відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень у справі, а також створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

При цьому, підстави для застосування судом аналогії закону в даному конкретному випадку відсутні у зв`язку з однозначним врегулюванням даного питання про обов`язок боржника-фізичної особи здійснити авансування винагороди арбітражного керуючого в момент звернення із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Суд звертає увагу боржника, що внаслідок аналізу вищенаведених норм у їх сукупності слід дійти висновку, що питання про звільнення заявника від авансування винагороди арбітражного керуючого знаходиться поза компетенцією суду.

Також, є помилковим посилання заявника на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16, оскільки в цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію щодо застосування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який на даний час втратив чинність і до спірних правовідносин щодо обов`язку авансування винагороди арбітражного керуючого застосовуватись не може.

При цьому, Законом України "Про судовий збір" не передбачено сплати судового збору за подання заяви фізичною особою про порушення справи про банкрутство. Зазначене обґрунтовує виконання державою свого позитивного обов`язку забезпечення доступу неплатоспроможних фізичних осіб до правосуддя у справах про банкрутство у спосіб не встановлення для таких фізичних осіб ставок судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Також відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.11.2020 у справі №910/726/20, зазначене не позбавляє можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи.

Водночас, відповідно до змісту заяви арбітражного керуючого Стук І.М. про участь у справі, арбітражний керуючий зазначив, що згодна виконувати повноваження арбітражного керуючого у вказаній справі і не заперечує, щоб встановлена Кодексом винагорода арбітражного керуючого депонувалася на депозитний рахунок суду не в повному обсязі, а частинами - в розмірі належному виплаті арбітражному керуючому оплати помісячно. При цьому, з метою запобігання виникненню корупційної складової, оплата повинна відбуватись, відповідно до законодавства, з депозитного рахунку суду.

Таким чином, подана заява арбітражного керуючого не може бути прийнята судом в якості доказу укладення угоди з обраним боржником арбітражним керуючим про виконання повноважень керуючого реструктуризацією на умовах відстрочення оплати. У вказаній заяві відсутня згода арбітражного керуючого на оплату винагороди за рахунок реалізованого майна, якого у боржника нема, або згода виконувати повноваження безоплатно. В будь-якому випадку боржник та арбітражний керуючий не можуть передбачити в угоді джерела фінансування за рахунок інших осіб без згоди останніх,тобто ті, які пропонує боржник у заявлених клопотаннях.

За таких обставин, враховуючи відсутність законодавчо встановленого механізму звільнення заявника від сплати винагороди керуючому реструктуризацією шляхом включення цієї суми до заборгованості боржника або стягнення її з кредиторів, а також розподілення між кредиторами зобов`язання щодо сплатити винагороди арбітражному керуючому на стадії вирішення питання щодо можливості прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотань фізичної особи ОСОБА_1 про розподілення між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень розпорядженням майном боржника та про створення фонду кредиторами для сплати винагороди арбітражному керуючому.

Крім того, відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках. Суд встановив, що передбачені п.8 ч.3 ст. 116 КУзПБ відомості до заяви не додані.

У свою чергу, заявником подано клопотання, в якому зазначено, що відповідна інформація щодо рахунків боржника Національним банком України та фіскальними службами на запит громадянина не надається, оскільки не передбачено законодавством, та з урахуванням викладеного просить суд ухвалою витребувати у 75 банків України відповідну інформацію щодо наявних рахунків.

При цьому, суд зауважує, що питання відновлення платоспроможності фізичної особи регулюється книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства, тому посилання заявника у зазначеному клопотанні на приписи статті 34 (абз.12 ч.4 КУзПБ) є безпідставним.

Так, звертаючись з вищевказаним клопотанням, заявник не обґрунтував неможливість подання такої інформації до суду, а також не підтвердив вчинення ним вичерпних заходів для отримання такої інформації самостійно. Крім того, норми Кодексу України з процедур банкрутства не визначають можливість для суду першої інстанції збирати самостійно відповідні докази по справі.

Пунктами 4, 5 частини 2 статті 81 ГПК України передбачено, що у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу та причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Натомість, з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження вжиття вичерпних заходів боржником щодо отримання вказаних доказів самостійно, як зазначено вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З урахуванням викладеного, у клопотанні заявника про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника суд відмовляє.

Суд звертає також увагу, що доводи боржника щодо необхідності звертатись до всіх банківських установ з метою отримати відповідні довідки про всі наявні рахунки боржника є помилковими. Так, інформація про розмір грошових коштів на рахунках у банках подається за наявності таких, а в разі їх відсутності - суду має бути подана інформація про відсутність коштів на рахунках, засвідчена самим боржником, який в свою чергу несе відповідальність за достовірність поданих відомостей.

За таких обставин, у задоволенні клопотання боржника про витребування відомостей про всі наявні рахунки суд відмовляє.

Щодо заяви арбітражного керуючого Стук І.М. про участь у справі про неплатоспроможність боржника, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 21 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією у разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.

Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених частиною першою статті 34, частиною другою статті 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією.

Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 28 цього Кодексу.

Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), призначає арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, розпорядником майна або керуючим реструктуризацією.

У разі, якщо заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не містить пропозиції щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією або до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не додано заяви цього арбітражного керуючого про участь у справі, або з підстав, визначених частиною третьою статті 28 цього Кодексу, цього арбітражного керуючого не може бути призначено розпорядником майна або керуючим реструктуризацією, або заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство подано боржником - юридичною особою, призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією здійснюється господарським судом самостійно з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, у порядку, що діяв до дня введення цього Кодексу в дію, шляхом застосування автоматизованої системи.

У порушення вказаних вимог, заява боржника про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не містить пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень керуючого реструктуризацією.

Відповідно до ч.3. ст.37 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає необхідним заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможніть фізичної особи залишити без руху та надати боржнику строк у 10 днів з дня отримання цієї ухвали для усунення зазначених недоліків шляхом подання до суду: -доказів внесення на депозитний рахунок Господарського суду Чернігівської області 34050,00грн авансування боржником винагороди арбітражному керуючому (реквізити депозитного рахунку Господарського суду Чернігівської області: одержувач коштів - Господарський суд Чернігівської області, код ЄДРПОУ - 03500068, рахунок - UA 0015951, банк - Державна казначейська служба України, МФО - 820172), -відомостей про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

Керуючись ст. 30, 113, 114, 116 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні клопотань від 28.02.21 про розподіл між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень розпорядженням майном боржника та про створення фонду кредиторами для сплати винагороди арбітражному керуючому, та про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника відмовити.

2.Заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи залишити без руху.

3.Встановити ОСОБА_1 строк у десять днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків заяви шляхом подання до суду:

-докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень - 34 050,00 грн.;

- відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

4. Роз`яснити заявнику, що в разі не усунення всіх недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається Управлінню праці та соціального захисту населення згідно з ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України та ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя М.В. Фесюра

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/