ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року Справа № 925/139/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом приватного підприємства "СТ", м. Ковель, Волинської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Динаміка",

м. Монастирище, Черкаської області

про стягнення 53 765 грн. 87 коп.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулося приватне підприємство "СТ" до товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Динаміка" про стягнення з відповідача 53 765 грн. 87 коп. заборгованості, а саме: 36 838 грн. 00 коп. боргу, 13 577 грн. 25 коп. пені, 1 457 грн. 86 коп. інфляційних втрат та 1 892 грн. 76 коп. 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №23/03/19 від 07 березня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідач в судове засіданні не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч.3 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Копію ухвали суду від 09 лютого 2021 року відповідачу було направлено за адресою вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Соборна, 103, оф. 128, м. Монастирище, Черкаської області, 19100.

Однак вищевказана ухвала повернулася до суду 12 лютого 2021 року у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 07 березня 2019 року між приватним підприємством "СТ" (перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Транс Динаміка" (замовник) було укладено договір №23/03/19 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору замовник зобов`язався доручити і надати для перевезення вантаж, а перевізник - здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні до умов заявок замовника, а замовник зобов`язався сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Заявка є невід`ємною частиною цього договору, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування товару, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики, найменування та адреса відправника та одержувача вантажу, напрямок перевезення, пункти завантаження та розвантаження, пукти перетинання кордону України, державні реєстраційні номери транспортного засобу, прізвище, ім`я, по-батькові водія транспортного засобу, вимоги щодо технічного стану транспортного засобу, особливі вказівки замовника, дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення, розмір оплати (що включає плату експедитору та вартість послуг третіх осіб, якщо вони залучені експедитором для виконання цього договору) (п.1.2. договору).

Тобто умови договору передбачали надання послуг з перевезення вантажу.

Згідно ст. 307 Господарського кодексу України, норми якої кореспондуються зі статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Зі змісту вищевказаних приписів законодавства, зокрема, статті 307 Господарського кодексу України та статті 909 Цивільного кодексу України вбачається, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

При цьому, для укладення договору застосовується система єдиного документа.

Залежно від виду документа розрізняють:

а) систему накладної, яка застосується майже на всіх видах транспорту;

б) систему коносаменту, яка застосовується на морському транспорті;

в) систему чартеру, яка застосовується на морському, річковому і повітряному транспорті.

У деяких випадках вказані системи можуть бути комбіновані. До інших перевізних документів також відносять дорожню відомість, вагонний лист, передавальну відомість у разі перевезення у прямому змішаному сполученні та інші. Усі вони є документами первинної звітності і мають доказове значення.

Договір перевезення залізничним, автомобільним та річковим транспортом оформляється накладною, яка супроводжує вантаж на усьому шляху його слідування і на станції призначення видається одержувачеві разом з вантажем. Накладна складається відправником, який відповідає за усі наслідки неправильності, неточності або неповноти зазначених у ній відомостей.

Договір вважається укладеним з моменту здачі вантажу до перевезення разом з накладною. Перевізник робить на накладній відповідну відмітку, а в підтвердження прийому вантажу до перевезення видає відправнику вантажу квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Міністерством транспорту України.

Юридичне значення накладної полягає в тому, що: а) вона є обов`язковою письмовою формою договору; б) доводить факт укладення договору і містить його зміст; в) легітимує особу на пред`явлення претензій та позовів.

Таким чином, договір перевезення вантажів укладений в момент отримання перевізником вантажу для перевезення і закінчується видачею вантажу одержувачу, а вивантаження вантажу з транспортного засобу, зберігання його після вивантаження до видачі та видача його одержувачеві є додатковими послугами договору перевезення вантажу.

Глава 64 Цивільного кодексу України, що регулює перевезення є спеціальною по відношенню до загальних положень про послуги, що врегульовані главою 63 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заявки на транспортно-експедиторське обслуговування №2 від 06 червня 2019 року (а.с.9) позивач виконав перевезення вантажу у міжнародному сполученні за маршрутом Німеччина - Україна, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) від 17 червня 2019 року (а.с. 10).

У вказаній заявці було встановлено, що вартість послуг з перевезення вантажу складає 2 050 євро в гривнях по курсу міжбанку.

Надання позивачем послуг з перевезення згідно заявки №2 від 06 червня 2019 року підтверджується копіями наступних документів:

- міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) від 17 червня 2019 року;

- актом надання послуг №376 від 21 червня 2019 року на суму 61 138 грн. 00 коп.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 3.1. договору ціни на послуги та порядок розрахунків за цим договором узгоджуються сторонами в заявках.

Розрахунки між замовником і перевізником здійснюються відповідно до діючого законодавства України не пізніше 15 днів з моменту отримання оригіналів документів: рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної (СМR чи ТТН) з відміткою одержувача про прийняття вантажу, акту виконаних робіт, податкових накладних (п. 3.2. договору).

Замовник здійснює оплату в безготівковій формі в гривнях (чи іншій валюті - зазначити валюту платежу). Витрати по перерахуванню коштів несе сторона, що здійснює розрахунок.

У випадку, якщо сторонами в заявці на перевезення визначено вартість перевезення в іноземній валюті, то розрахунки здійснююся в національній валюті України за офіційним курсом Національного Банку України на день розвантаження, платежу, або дату прийняття заявки (п. 3.3. договору).

Умовами заявки №2 від 06 червня 2019 року визначено, що оплата здійснюється в безготівковому порядку по оригіналах документів протягом 7 днів по факту розвантаження.

Розвантаження товару відбулося 21 червня 2019 року.

Оригінали документів визначені в п. 3.2. договору були направлені відповідачу 26 червня 2019 року, що підтверджується копією поштової квитанції № 335 (а.с.15).

Відповідач під час розгляду справи не спростував факту отримання вищевказаних документів.

Таким чином відповідач до 28 червня 2019 року (включно) повинен був виконати своє грошове зобов`язання повністю.

Після неодноразових звернень позивача про погашення заборгованості, відповідач надіслав електронною поштою гарантійний лист №12 від 18 лютого 2020 року про погашення боргу в розмірі 43 538 грн., згідно рахунку №376 від 21 червня 2019 року на суму 61 138 грн. 00 коп. частинами, щомісячно по 10 000 грн. починаючи з березня 2020 року.

Відповідач надані транспортні послуги станом на 02 лютого 2021 року оплатив частково (платіжне доручення № 33 від 20 вересня 2019 року на суму 6 600,00 грн., № 38 від 04 жовтня 2019 року на суму 10 000,00 грн., № 46 від 16 жовтня 2019 року на суму 4 700,00 грн., № 70 від 10 грудня 2019 року на суму 1 000,00 грн., меморіальний ордер №@2РL469846 від 15 квітня 2020 року на суму 1 000,00 грн., №@2РL950852 від 15 вересня 2020 року на суму 1 000,00 грн.).

Отже, борг відповідача станом на 02 лютого 2021 року перед позивачем складає 36 838 грн. 00 коп.

Позивачем було надіслано претензію за вих. № 56 від 10 листопада 2020 року до відповідача про сплату заборгованості в розмірі 36 838 грн. 00 коп. в семиденний термін, яку позивач відмовився отримувати (відмітка в довідці повернення/досилання від 28 листопада 2020 року, роздруківка відстеження поштового відправлення 021).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору розрахунку з позивачем за надані відповідні послуги.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 36 838 грн. 00 коп. боргу за перевезення вантажів.

Також на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення 1 892 грн. 76 коп. 3% річних та 1 457 грн. 86 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з 17 липня 2019 року по 02 лютого 2021 року з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Здійснивши перевірку нарахування річних та інфляційних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3." судом встановлено, що інфляційні та річні нараховані позивачем в меншому розмірі, однак позивач самостійно визначив розмір інфляційних та річних, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно п. 4.5. договору у випадку затримки оплати за перевезення вантажу, замовник виплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Позивачем заявлено також вимогу про стягнення 13 577 грн. 25 коп. пені нарахованої за період з 17 липня 2019 року по 02 лютого 2021 року (з урахуванням здійснених відповідачем проплат).

Проте, позивачем при нарахуванні пені порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому судом враховано, що п. 4.5. договору не містив умови нарахування пені понад строки, що встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України.

За період з 29 червня 2019 року (початок прострочення боргу) по 16 липня 2019 року позивач не заявляв вимог про стягнення пені.

Неустойку (пеню) за період з 17 липня 2019 року по 09 грудня 2019 року позивачем нараховано та заявлено вимогу про її стягнення (6 557 грн. 09 коп.) в меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством України та умовами договору.

З урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України розмір пені за період з 10 грудня 2019 року по 28 грудня 2019 року (закінчення шестимісячного строку нарахування неустойки) нарахованої на суму боргу 38 838 грн. 00 коп. складає 558 грн. 63 коп.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, з відповідача підлягає до стягнення 7 115 грн. 72 коп. пені, а врешті вимог щодо стягнення пені слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Динаміка", вул. Соборна, 103, оф. 128, м. Монастирище, Черкаської області, ідентифікаційний код 41736083 на користь приватного підприємства "СТ", вул. Шевченка, 30а, м. Ковель, Волинської області, ідентифікаційний код 30242174 - 36 838 грн. 00 коп. боргу, 7 115 грн. 72 коп. пені, 1 457 грн. 86 коп. інфляційних втрат, 1 892 грн. 76 коп. 3% річних та 1 997 грн. 15 коп. судового збору.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 12 березня 2021 року.

Суддя А.В.Васянович