РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2021Справа № 911/2805/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №911/2805/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «СВ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 239471,38 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «СВ» (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (далі - відповідач) про стягнення 239471,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як сторона договору поставки №020114-03/1п від 02.01.2014 неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання в частині оплати отриманих товарів, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основного боргу в розмірі 234483,57 грн, пеню у розмірі 3463,82 грн, інфляційні втрати у розмірі 664,44 грн та 3% річних у розмірі 859,55 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.09.2020 позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «СВ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» про стягнення 239471,38 грн направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи №911/2805/20 між суддями справу передано на розгляд судді Васильченко Т.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №911/2805/20 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 16.02.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 02.03.2021.

В судове засідання 02.03.2021 представники учасників справи не з`явилися, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень з відмітками про їх отримання, причини не явки суду не повідомили і будь-яких клопотань не подали.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи і не повідомили суду про причини неявки, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за їх відсутності.

Разом з цим суд зазначає, що у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 16-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду ані відзив на позов, ані клопотання про продовження строку на його подання, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статі 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового розгляду 02.03.2021 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

В нарадчій кімнаті 02.03.2021 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «СВ» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» (далі - покупець) укладено, з протоколом узгодження розбіжностей, договір поставки №020114-03/1п (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

За умовами пункту 1.2 договору, поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору.

Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору (п. 1.3 договору).

Зобов`язання сторін по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами замовлення покупця. Покупець передає постачальнику замовлення в якому зазначає асортимент товару та його кількість, а також строк поставки (пункт 2.1 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що асортимент та кількість товару погоджується сторонами в замовленні і зазначаються в накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення. Постачальник зобов`язується дотримуватися відповідності позицій товару у накладній позиціям у замовленні. Кожне замовлення повинно бути оформлено накладною. Не допускається об`єднання декількох замовлень в одну накладну та оформлення декількох накладних по одному замовленню.

Постачальник зобов`язується здійснити доставку на умовах визначених нижче і передати товар покупцю протягом семи календарних днів з моменту погодження замовлення та/або у відповідності до підписаного сторонами графіку, домовленостей та замовлення, якщо інший строк не вказаний в погодженому замовленні покупця, а покупець зобов`язується прийняти замовлення протягом 24 годин у погоджений день поставки товару. Якщо постачальник безпідставно відмовляється від прийняття товару, то покупець відшкодовує постачальнику вартість перевезення або інші витрати (в т.ч. збитки). Сторони погодили, що місце доставки товару - рампа Логістичного центру або торговельного закладу покупця (пункт 4.1 договору).

У пункті 4.3 договору сторони погодили, що передача товару постачальником і його прийняття покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

Обов`язок постачальника по поставці товару покупцю вважається своєчасно та належним чином виконаним з моменту передачі товару в повному обсязі покупцю і надання повного та відповідного пакету документів покупцю на товар (пункт 4.10 договору).

Умовами пункту 5.1 договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується поставляти (передавати у власність покупця) товар за цінами зазначеними у специфікації, затвердженій сторонами (додаток №1). Ціна товару в специфікації повинна вказуватися як з ПДВ, так і без ПДВ, а також зазначатися у гривнях, та включати не більше 2-ох знаків після коми.

Покупець здійснює оплату за поставлений товар за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими в повному та відповідному бухгалтерському пакеті документів наданому постачальником при поставці товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника через 75 календарних днів з дати поставки товару (пункт 5.4 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору (пункт 9.1 договору, в редакції договору про заміну сторони у зобов`язаннях).

Доказів розірвання даного договору сторонами не надано, а отже він є діючим і приймається судом до уваги.

При цьому судом встановлено, що 28.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» (далі - сторона-1), Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (далі - сторона-2, новий покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «СВ» (далі - сторона-3) укладено договір про заміну сторони у зобов`язаннях в договорі поставки №020114-03/1п від 02.01.2014 за пунктом 1.1 якого замінено Товариство з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» в договорі поставки на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіппо» з дати підписання даного договору. За умовами пунктів 2, 4 договору про заміну сторони у зобов`язаннях, сторона-2 приймає на себе права та виконання всіх обов`язків, що виникатимуть перед стороною-3 за договором поставки з дати підписання даного договору. Сторона-3 зобов`язана виконувати всі обов`язки, що виникатимуть за договором поставки з дати підписання даного договору на користь сторони-2.

Як встановлено судом, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов договору поставки, позивачем на підставі заявок покупця, було поставлено відповідачу узгоджений товар, що підтверджується видатковими накладними №796 від 03.03.2020, №977 від 17.03.2020, №1220 від 31.03.2020, №1431 від 14.04.2020, №1622 від 28.04.2020, №1812 від 12.05.2020, №2020 від 26.05.2020, №2217 від 09.06.2020, №2427 від 22.06.2020, №2628 від 07.07.2020 та №2855 від 21.07.2020 та товарно-транспортними накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплені печатками.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначених товарів.

Позаяк, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №020114-03/1п від 02.01.2014, повну та своєчасну оплату отриманого товару не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 234483,57 грн, яка підтверджена сторонами у підписаному акті звірки станом на 18.08.2020.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №15/08 від 17.08.2020 про наявність боргу у розмірі 234483,57 грн, втім відповідачем вказана претензія залишена без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 5.4 договору поставки сторони передбачили, що покупець здійснює оплату за поставлений товар за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими в повному та відповідному бухгалтерському пакеті документів наданому постачальником при поставці товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника через 75 календарних днів з дати поставки товару.

Втім, як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару не здійснив.

При цьому судом враховано, що у пункті 7.3 договору сторони погодили, що для забезпечення інтересів постачальника у належній господарській діяльності, у випадку обертаємості товару постачальника в термін більше ніж за 90 календарних діб, покупець зобов`язаний повідомити про це постачальника, а постачальник зобов`язується на протязі 14 календарних днів з моменту отримання відповідного повідомлення від покупця за власний рахунок забрати такі товари, при умові що вся продукція, яка підлягає поверненню має бути товарного виду, кінцевий строк її реалізації повинен бути не менше 15% від строку придатності, та умови зберігання товару покупцем повинні бути дотримані згідно ТУ або ДСТУ. Документально оформити даний факт та повернути покупцю сплачені за такий товар кошти.

В матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення відповідача адресовані позивачеві щодо поганої реалізації поставленого йому товару, враховуючи дати його поставки, а відтак суд дійшов висновку, що строк для оплати отриманого товару настав.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він повинен сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 8.2.1 договору сторони встановили, що за порушення термінів розрахунків, передбачених пунктом 5.4 даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків за договором, йому на підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 3463,82 грн.

Окрім цього, оскільки за приписами частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 859,55 та інфляційні втрати у розмірі 664,44 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, за розрахунком суду, в сумі 3392,78 грн пені та в сумі 842,18 грн 3% річних, оскільки позивачем при визначенні початку періоду прострочення оплати не було враховано, що прострочення виконання зобов`язання розпочинається з наступного дня, в який мала б бути здійснена оплата, а тому останній день оплати не є початком періоду прострочення. В іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

Разом з цим, за результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки сукупний індекс інфляції за визначені позивачем періоди, мав мінусовий показник, тобто у визначеному позивачем періоді була наявна дефляція, а не інфляція.

При цьому, судом враховано, що інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити кошти за поставлений йому товар, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 178, 202, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «СВ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» про стягнення 239471,38 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «СВ» (62332, Харківська обл., Дергачівський р-н, с. Руська Лозова, вул. Польова, буд. 11; ідентифікаційний код 25470089) основний борг у розмірі 234483 (двісті тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят три) грн 57 коп., пеню у розмірі 3392 (три тисячі триста дев`яносто дві) грн 78 коп., 3% річних у розмірі 842 (вісімсот сорок дві) грн 18 коп. та судовий збір у розмірі 3580 (три тисячі п`ятсот вісімдесят) грн 77 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.03.2021.

Суддя Т.В. Васильченко