ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/131/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від „24" листопада 2020р., повний текст якого складено та підписано „30" листопада 2020р.

у справі № 915/131/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібзавод №1"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про відшкодування шкоди у розмірі 212819,50 грн.

головуючий суддя - Адаховська В.С.

місце прийняття рішення: Господарський суд Миколаївської області

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібзавод №1", в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача шкоду в розмірі 212 819,50 грн., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

В обґрунтування підстав позову, позивач послався на те, що 01.06.2016 між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ТОВ ВКФ "Віта Авто" був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу "Вольво", державний № НОМЕР_1 . 03.02.2017 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Вольво" під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу "ГАЗ" під керуванням водія ОСОБА_1 . Згідно постанови Херсонського міського суду від 03.03.2017 у справі №766/2611/17 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась в наслідок порушення ОСОБА_1 ПДР України. На підставі звернення страхувальника ТОВ ВКФ "Віта Авто" із заявою про настання страхового випадку та страхового акту №ЗСКА-6270 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 777925,40 грн. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони, а саме ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1" застраховано у ПАТ НАСК "Оранта" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9296250. Від страховика відповідача позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 99490,00 грн., у межах ліміту, встановленого полісом, а іншу частину сплаченого страхового відшкодування у розмірі 678435,40 грн. позивач просив стягнути з відповідача у порядку регресу.

19.07.2018 року Господарським судом Миколаївської області у справі №915/134/18 прийнято рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" до ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1", з огляду на те, що наявні у справі документи, вказують про необґрунтованість розрахунку позивачем розміру страхового відшкодування, сплаченого потерпілому, і, як наслідок, необґрунтованість вимоги до відповідача у даній справі.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду (в подальшому матеріали справи передані до Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з ліквідацією Одеського апеляційного господарського суду) з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з відповідача 212819,50грн. До матеріалів апеляційної скарги ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" додало висновок експертного дослідження № 33/04/17 від 16.08.2018р., згідно якого вартість транспортного засобу «Вольво», державний № НОМЕР_1 в пошкодженому(аварійному) стані після дорожньо-транспортної пригоди становить 413819,24грн., та, враховуючи його, зробив новий розрахунок суми відшкодування, відповідно до якого просив стягнути з відповідача 212819,50грн.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки зазначений доказ не був предметом розгляду в суді першої інстанції, а його подання до суду першої інстанції не було зумовлено причинами, що об`єктивно не залежали від позивача.

На підставі ухвалених рішень першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на ст.ст.993, 1172, 1187, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 27, 75, 162, 171, 176 Господарського процесуального кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 9, 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення різниці відшкодування шкоди в розмірі 212819,50 грн. (726128,74 - 413819,24 - 99490,00).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.02.2020 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2020 у задоволенні позову відмовлено, з огляду на те, що наявні у справі документи, вказують про необґрунтованість розрахунку позивачем розміру страхового відшкодування, сплаченого потерпілому, і, як наслідок, необґрунтованість вимоги до відповідача у даній справі.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача різницю відшкодування шкоди в розмірі 212 819 грн. 50 коп.

На думку скаржника рішення суду було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також Конституції України, а неправильне тлумачення норм права призвело до того, що вказане рішення суду ґрунтується на абстрактних обставинах та формальних припущеннях.

Скаржник зазначає, що у своєму рішенні суд першої інстанції ставить під сумнів розмір шкоди та посилається на те, що не можуть бути застосовані норми ст. 1191 ЦК України в даних правовідносинах.

Разом з тим, належну правову оцінку, договірним зобов`язанням, надав Південно-західний апеляційний господарський суд у справі №915/134/18, згідно якого були протлумачені умови договору страхування №28-0301-00155/00002, за яким є правильним вважати дійсну вартість т/з на момент настання страхового випадку у сумі 726 128,74 грн., згідно Висновку №3304/17/17 від 25.04.2017 року, який міститься в матеріалах справи.

Не порушуючи право інших осіб, позивач звертається до відповідача в межах сум виплаченого страхового відшкодування, за Законом, а саме, як встановлено рішенням Південно-західного апеляційного господарського суду у справі №915/134/18, дійсна вартість, яка дорівнює ринковій вартості становить 726 12,74 грн. та транспортний засіб «ВОЛЬВО», державний номер НОМЕР_2 - є фізично знищеним, це встановлено вказаним рішенням суду і не може бути оскаржено. Водночас збитки до цього часу ніким не покриті.

Апелянт вказує, що поняття «до ДТП» та «на момент ДТП» є тотожнім, оскільки вказують на вартість транспортного засобу до моменту його пошкодження, а ціни та відповідні значення були взяті з Бюлетня автотоварознавця №93 від 2017 року та розраховані за «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

Скаржник зазначає, що 03.04.2020, позивач за ухвалою суду від 16.03.2020 року направив на адресу суду оригінал висновку №33/04/17 від 16.08.2018 року та відповідь на відзив в якому виклав всі доводи міркування та пояснення стосовно висновків, які знаходяться в матеріалах справи, тобто посилання суду першої інстанції на те, що позивач не вказує та не пояснює, яким висновком керуватися, порушує принцип справедливості та законності, оскільки процесом законодавець встановлює інші принципи правосуддя в Україні, а саме принцип законності. Тому перш за все, суду першої інстанції необхідно було керуватися не тільки поясненнями позивача, які він залишив поза увагою, а насамперед законом та Конституцією України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 року клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Українська страхова група" строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2020 року у справі № 915/131/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду Миколаївської області від „24" листопада 2020р. у справі №915/131/20; розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідач та третя особа, згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, своїм правом не скористалися, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2016 року між Страховою компанією "Українська страхова група" (страховик) та ТОВ ВКФ "Віта Авто" (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами №28-0301-16-00155 (далі - Договір №28-0301-16-00155).

Відповідно до п. 1.1 частини 2 Договору № 28-0301-16-00155 предметом є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з:

п. 1.1.1 володінням, користуванням і розпорядженням, визначеним цим договором (частина 1) наземним транспортним засобом (далі - ТЗ) та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (далі - ДО), - страхування наземного транспортного засобу (далі - КАСКО);

п. 1.1.2 відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної третій особі або її майну, також шкоди, заподіяної юридичній особі - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія (далі - ДЦВ);

п. 1.1.3 життям, здоров`ям та/або працездатністю застрахованих осіб, визначених в частині 1 Договору - добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами (далі - ДНВ).

Підпунктом 2.1.1 п. 2.1 частини 2 Договору № 28-0301-16-00155 визначено, що страхові ризики визначаються відповідно до обраних умов страхування, визначених в частині 1 договору по КАСКО, зокрема, ризик "ДТП" (дорожньо-транспортна пригода) - пошкодження або знищення ТЗ та/або його ДО внаслідок ДТП.

Згідно із п. 3.1 частини 2 Договору № 28-0301-16-00155 страховим випадком згідно умов цього Договору вважається передбачена договором подія (ризик), що відбулась в період дії Договору, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику/вигодонабувачу застрахованим особам на умовах договору.

Відповідно до п. 10 частини 1 Договору № 28-0301-16-00155 строк дії договору визначено з 0 год. 0 хв. 19.06.2016 по 24 год. 0 хв. 18.06.2017.

Страхувальник має право отримати страхове відшкодування (страхову виплату) відповідно до умов договору та правил страхування (п. 9.1.1 Договору № 28-0301-16-00155).

Страховик зобов`язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування, або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (страхової виплати) в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених в розділі 12 частині 2 цього договору, що підтверджує факт страхового випадку та розмір збитків.

Перелік документів, які страхувальник зобов`язаний надати страховику при настанні випадку за будь-яким ризиком, зазначений у п.п. 12.1.1 п. 12.1 Договору № 28-0301-16-00155.

Відповідно до п.12.1.2 Договору № 28-0301-16-00155 при настанні страхового випадку по Страхуванню КАСКО додатково до документів, вказаних в п. 12.1.1 частини 2 договору, надаються наступні документи:

п. 12.1.2.1 документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого застрахованого ТЗ та/або ДО, які обираються страховиком за одним або кількома із нижченаведених варіантів:

а) документи ремонтних підприємств (наряд-замовлення, калькуляції, рахунки), де буде здійснено відновлювальний ремонт ТЗ із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартість, вартість деталей, що замінюються і та ін. в разі, якщо ремонт здійснювався за рахунок страхувальника;

б) документи, що підтверджують оплату виконання відновлювальних робіт;

в) висновок незалежної експертизи, якщо вона замовлялась страхувальником, за погодженням із страховиком;

г) калькуляція, проведена страховиком самостійно, на підставі програмних продуктів рекомендованих для використання в товарознавчих дослідженням та складання кошторисів відновлювального ремонту та заподіяної матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 13.2 Договору № 28-0301-16-00155 у разі настання страхових випадків, зазначених в пп. 2.1.1 б)-е) частини 2 цього договору, а також у разі завдання збитків внаслідок пошкодження застрахованого ТЗ, які він отримав під час, внаслідок або після викрадення, застосовується безумовна франшиза, зазначена в частині 1 цього договору, в залежності від обраних умов страхування, а страхове відшкодування розраховується за наступною формулою (при відсутності Конструктивної загибелі ТЗ):

СВ = МЗ х ПЗС + ВТ + ОПНЕ +ВДКО - Фр - ВЗПО, де

СВ - сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті;

МЗ - матеріальний збиток, який дорівнює вартості відновлювального ремонту ВВР з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, вузлів, агрегатів. МЗ розраховується за наступною формулою:

МЗ = ВД х (100%-ЗЕ%) + ВР + ВМ, де

ВД - вартість деталей, вузлів, агрегатів, що замінюється;

ЗЕ - експлуатаційний знос ТЗ за період з початку експлуатації ТЗ до дати настання страхового випадку;

ВР - вартість робіт, необхідних для відновлювального ремонту ТЗ;

ВМ - вартість матеріалів та деталей одноразового використання.

Вартість відновлювального ремонту розраховується виходячи з цін на деталі, вузли, агрегати тощо та матеріали, що діяли на день страхового випадку. Перелік та вид відновлювальних робіт, кількість нормогодин на ті, чи інші роботи, обсяг матеріалів для відновлювального ремонту розраховується за нормативами, визначеними заводом-виробником ТЗ.

Показники експлуатаційного зносу за кожний рік експлуатації деталей, вузлів, агрегатів встановлюється в наступних розмірах:

- за 1-й рік експлуатації ТЗ - 15%;

- за 2-й рік експлуатації ТЗ - 10%;

- за кожний наступний рік експлуатації ТЗ - 8%, але загальний розмір зносу не більше 70%.

Загальний розмір експлуатаційного зносу ТЗ, деталей, вузлів, агрегатів розраховується як сума всіх розмірів експлуатаційного зносу за кожний рік експлуатації. Розмір експлуатаційного зносу за неповний рік експлуатації розраховується пропорційно кількості днів експлуатації в неповному році експлуатації.

Датою початку експлуатації ТЗ вважається:

- дата реєстрації ТЗ, зазначена в тимчасовому реєстраційному талоні або в свідоцтві про реєстрацію ТЗ - в разі, якщо рік реєстрації та рік випуску ТЗ, зазначені в цьому реєстраційному документі, співпадають;

- дата виписки довідки-рахунку на придбання нового ТЗ, а в разі її відсутності, 01 липня року випуску ТЗ, зазначеного в свідоцтві про реєстрацію ТЗ - якщо рік реєстрації перевищує рік випуску ТЗ, які зазначені в такому реєстраційному документі.

Якщо умовами договору, не передбачене врахування зносу ТЗ при розрахунку розміру страхового відшкодування, застосовується ВВР, в іншому разі застосовується МЗ. Врахування зносу здійснюється шляхом зменшення вартості деталей, вузлів, агрегатів, що підлягають заміні, на розмір експлуатаційного зносу, визначеного у відсотках.

ВТ - витрати на транспортування (послуги евакуатора) пошкодженого ТЗ до ремонтного підприємства (СТО) або місця його зберігання (постійного або тимчасового). Згідно умов цього договору страховик відшкодовує документально підтверджені витрати страхувальника на транспортування пошкодженого ТЗ в межах ліміту 12000 грн. по кожному застрахованому ТЗ (сумарно за весь період дії договору без обмеження по кількості разів).

ОПНЕ - оплата послуг незалежного експерта. За письмовою згодою страховика, замовлення незалежної експертизи та оплата таких послуг може здійснюватися безпосередньо страхувальником (його представником) з включенням в подальшому таких, документально підтверджених, витрат до суми страхового відшкодування.

ВДКО - витрати за довідки компетентних органів щодо причини та обставин настання страхового випадку. Застосовується в разі використання страхувальником свого права, передбаченого п.п. 9.1.5 частини 2 цього договору.

Фр - безумовна франшиза, зазначена в Договорі. Безумовна франшиза вираховується завжди.

ВЗПО - відшкодування збитків причетною особою. Розмір збитків, відшкодованих Страхувальнику в будь-якій формі, особою, причетною до настання страхового випадку.

Згідно із додатком 1 до Договору № 28-0301-16-00155 позивачем, зокрема, було застраховано транспортний засіб марки Volvo FM 400 4X2, державний номер НОМЕР_1 , загальною вартістю ТЗ 1125000,00 грн., страховою сумою на ТЗ та ДО 1125000,00 грн., без врахування зносу ТЗ. Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно пункту 1 статті 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України та частиною 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вірно встановлено господарським судом, 03.02.2017 о 22-50 годині на а/д М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 180 км.+400 м. сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю, вантажного фургону ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_1 , та сідлового тягача Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №084547 від 10.03.2017.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 транспортний засіб сідловий тягач Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ВКФ "Віта-Авто".

У зв`язку з порушенням 03.02.2017 ОСОБА_1 , який працював водієм на ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1", п. 2.3.б Правил дорожнього руху, 03.02.2017 складено адміністративний протокол НР211241 за статтею 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП автомобіль Volvo FM 400 зазнав механічних пошкоджень, а тому 06.02.2017 ВКФ "Віта-Авто" у формі ТзОВ звернулось до ПрАТ "СК "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Рішенням суду у справі № 915/134/18 встановлено, що огляд транспортного засобу було здійснено без участі представника відповідача, як учасника ДТП, що порушує п.9.4.5 Договору № 28-0301-16-00155.

Так, відповідно до п. 9.4.5 Договору № 28-0301-16-00155 страховик зобов`язаний, у разі наявності інших учасників ДТП, запропонувати їм прийняти участь в огляді і повідомити їх про місце та час огляду рекомендованим листом чи телефонограмою. Разом з тим, як вірно встановлено господарським судом та підтверджено під час апеляційного провадження, позивачем, в порушення ст. ст. 74, 76 ГПК України не надано доказів повідомлення відповідача, як учасника ДТП, про місце та час проведення страхувальником огляду пошкодженого транспортного засобу, як то визначено п. 9.4.5 Договору № 28-0301-16-00155.

Отже, акт огляду пошкодженого ТЗ від 16.02.2016 складений за відсутністю представників заінтересованих осіб (не викликався учасник ДТП, та/або їх представник). Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2017 у справі №766/2611/17 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 грн.

16.03.2017 ВКФ у формі ТОВ "Віта-Авто" звернулась до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою №349, з якій просило здійснити виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт та за послуги евакуатора.

Судовим експертом Дроздовим Ю.В. (Свідоцтво Міністерства юстиції України № 544 від 28.09.2001 видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії) на замовлення ПАТ "СК "Українська страхова група" 25.04.2017 складено висновок №3304/17/17 експертного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ, відповідно до якого вартість матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ - автомобіль Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1 пошкодженого при ДТП складає 726128,74 грн., вартість відновлювального ремонту - 808824,27 грн., ринкова вартість КТЗ складає 726128,74 грн. Крім того, експерт у висновку зазначив, що матеріальна шкода, завдана власнику КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля, а саме 726128,74 грн., оскільки відновити даний КТЗ економічно невигідно.

Згідно рахунків № LT-DP-1700491 від 01.03.2017 та № DР-1701521 від 13.02.2017 була визначена вартість відновлювального ремонту, згідно з якими сума страхового відшкодування склала 875754,64 грн.

Позивач визнав ДТП, яка сталась 03.02.2017, страховим випадком, проте як зазначає позивач у запереченнях на відзив у справі № 915/134/18, після отримання рахунків на суму 875654,64 грн., не погодився з деякими позиціями, у зв`язку з чим "вручну" вніс виправлення в рахунки та відповідно до страхового акту № ЗСКА-6270 від 20.06.2017, визначив розмір страхового відшкодування у сумі 777925,40 грн. Остання була перерахована позивачем на користь страхувальника ВКФ у формі ТзОВ "Віта-Авто", що підтверджується платіжними дорученнями № 11816 від 21.06.2017 на суму 181009,44 грн. та № 11817 від 21.06.2017 на суму 596915,96 грн.

При цьому, підставою для визначення розміру збитку в страховому акті № ЗСКА-6270 від 20.06.2017 зазначено рахунки № DP-1701521 від 13.02.2017 та № LT-DP1700491 від 01.03.2017 на загальну суму 875754,64 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що розмір відшкодування не відповідає документам, наданим власником транспортного засобу як підстава для визначення розміру збитку. Крім того, Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено повноваження страховика коригувати, у тому числі "вручну", подані страхувальником документи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання відновлювального ремонту ТЗ Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1 , позивачем надано акт виконаних робіт № DP-1700921 від 31.08.2017 на суму 181009,44 грн. та видаткову накладну № LT-DP-170523 від 13.09.2017 на суму 596915,96 грн., що в загальній сумі становить 777925,40 грн.

З аналізу вищевказаних документів вбачається, що сплачена сума страхового відшкодування складає 777925,40 грн. та є тотожною сумам, які зазначені в акті виконаних робіт № DP-1700921 від 31.08.2017 та видатковій накладній № LT-DP-170523 від 13.09.2017, які датовані пізніше ніж страховий акт № ЗСКА-6270 від 20.06.2017.

Крім того, у наданій копії видаткової накладної № LT-DP-170523 від 13.09.2017 зазначено модель автомобіля, № шасі та пробіг, які не відповідають даним, зазначеним у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , зокрема, у видатковій накладній зазначено модель FM13, шасі НОМЕР_5 , однак у свідоцтві про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 зазначено модель FM400, шасі НОМЕР_6 . Як вірно встановлено господарським судом, цивільно-правова відповідальність ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1" як власника транспортного засобу ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_3 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/009296250 на момент скоєння ДТП був застрахований у ПАТ НАСК "ОРАНТА", яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну в розмірі 100000,00 грн., та франшиза в сумі 510,00 грн.

Враховуючи, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то відповідно до вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України на нього покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, як на власника джерела підвищеної небезпеки - учасника ДТП, яка наступає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 зі справи № 910/3650/16 та зі справи № 910/32969/15).

Крім того, судом встановлено, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_3 , на момент ДТП 03.02.2017 застраховано у ПАТ НАСК "ОРАНТА" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/009296250.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 9.1, 9.2, 9.4 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Оскільки страховик (ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група") виплатив страхувальнику (ВКФ у формі ТОВ "Віта-Авто") страхове відшкодування у розмірі 777 925,40 грн., він звернувся до страховика відповідача (ПАТ НАСК "ОРАНТА"), яким застраховано автомобіль ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_3 , що відповідно до наданих документів скоїв зіткнення, з вимогою про відшкодування виплаченої суми.

Згідно даного полісу ПАТ НАСК "ОРАНТА" 11.08.2017 перераховано позивачу страхове відшкодування у розмірі 99490,00 грн. (100000,00 - 510,00).

Отже, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2018 в ході розгляду справи № 915/134/18 зазначено, що наявні у справі та проаналізовані судом документи, вказують про необґрунтованість розрахунку позивачем розміру страхового відшкодування, сплаченого потерпілому, і, як наслідок, необґрунтованість вимоги до відповідача у справі, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Зазначені вище обставини, окрім рішення місцевого господарського суду, встановлені постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 за участю цих самих сторін, якою залишено рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у силу вимог ст. 75 ГПК України зазначені обставини не потребують повторного доказування.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відносини у сфері страхування врегульовано Законом України "Про страхування", а у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - регламентовано Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно пункту 1 статті 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

Статтею 990 Цивільного кодексу України та частиною 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Оскільки автомобіль Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1 , 03.02.2017 потрапив у ДТП, тобто відповідно до умов Договору настав страховий випадок, 06.02.2017 Страхувальник - ВКФ у формі ТзОВ "Віта-Авто" звернувся до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Як вірно встановлено господарським судом, позивач на підставі поданої страхувальником заяви та складеного Страховиком страхового акту виплатив ВКФ у формі ТОВ "Віта-Авто" страхове відшкодування у розмірі 777925,40 грн., що підтверджується наданими платіжними дорученнями № 11816 від 21.06.2017 та № 11817 від 21.06.2017.

Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України закріплює, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У своїй позовній заяві позивач посилається на норми ст. 993, 1172, 1187, 1191, 1194 Цивільного кодексу України та просить суд стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 212819,50 грн. (726128,74 - 413819,24 - 99490,00). Разом з тим, як вірно встановлено місцевим судом, нормами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" закріплено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди або за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

І регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Проте між зазначеними поняттями існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права про відшкодування позадоговірної шкоди (стаття 1191 Цивільного кодексу України), а для суброгації відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" встановлений особливий правовий режим.

Колегія погоджується з висновком місцевого суду, що у спірних відносинах має місце суброгація, а тому застосуванню підлягають, зокрема, норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими забезпечено право страховику отримати відшкодування у межах фактичних здійснених ним витрат шляхом покладення на страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду, обов`язку відшкодувати шкоду у межах страхової суми (ліміту), виходячи з її оціненого розміру та з урахуванням франшизи, та, у випадку недостатності даних сум, покладення обов`язку сплати різниці на заподіювача шкоди, яка регулюється ст. 993 Цивільного кодексу України.

Таким чином, норми ст. 1191 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах застосуванню не підлягають, оскільки регламентують право зворотньої вимоги (регресу).

За наведених обставин, до позивача не перейшло право регресної вимоги, а виникло саме право у порядку суброгації.

Особа, яка завдала збитки може оспорювати розмір фактичних витрат, здійснених як страхова виплата. Тобто, здійснена страхова виплата не є неспростовною обставиною, її розмір як обсяг відповідальності заподіювача шкоди перед страховиком підлягає доказуванню на загальних підставах.

Як вже було зазначено вище, судовим експертом Дроздовим Ю.В. на замовлення ПАТ "СК "Українська страхова група" 25.04.2017 та 16.08.2018 складено висновки №33/04/17 експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу після Д.Т.П. (в аварійному (пошкодженого) стані), відповідно до яких ринкова вартість колісного транспортного засобу - автомобіля "Volvo FM 400", державний номер НОМЕР_1 , в аварійному (пошкодженому) стані після Д.Т.П. складає 413819,24 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 312309,50 грн.

Разом з тим, господарським судом встановлено, позивачем до позовної заяви додано три висновки судового експерта Дроздова Ю.В., виготовлені на замовлення ПАТ "СК "Українська страхова група", які містять суперечливі дані, оскільки вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу - автомобіля "Volvo FM 400", державний номер НОМЕР_1 , визначена експертом на дату складання висновків № 3304/17/17 та № 33/04/17 у різному розмірі, а саме у висновку №3304/17/17 (а.с. 22) така вартість визначена в сумі 808824,27 грн., а у висновках № 33/04/17 (а.с. 50, 137) - в сумі 312309,5 грн. Вказані висновки від 25.04.2017 складені експертом у один день, при цьому розбіжності у наданих висновках у вартості відновлювального ремонту складають 496514,77 грн.

Разом з тим, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, подані позивачем висновки судового експерта Дроздова Ю.В. № 33/04/17 експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу після Д.Т.П. (в аварійному (пошкодженого) стані) виготовлені на замовлення ПАТ "СК "Українська страхова група" 25.04.2017 та 16.08.2018, не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції у справі № 915/134/18 щодо необґрунтованості розрахунку позивачем розміру страхового відшкодування, сплаченого потерпілому.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 212 819,50 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ст.ст. 73, 76, 77 кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

З наведеного вбачається, що обов`язок доказування правомірності заявлених позовних вимог законодавством покладено саме на позивача.

Скаржник, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, належних доказів та обґрунтованих підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

За змістом ст. 79 ГПК України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відтак, суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275,276, 281-284

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2020 року у справі №915/131/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено 17.03.2021 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький