ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/2592/20

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агаріс міко центр", Черкаська обл., Уманський район, с. Гродзеве

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Фанжи", Київська обл., с. Рачки

про стягнення 215 289 грн. 46 коп.

Представники сторін:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 215 289 грн. 46 коп., з яких: 205 700 грн. 00 коп. борг; 5 300 грн. 82 коп. 3% річних; 4 288 грн. 64 коп. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином обов`язку по оплаті послуг наданих за договором перевезення вантажів № 3ВП від 26.03.2019 року.

09.11.2020 року до загального відділу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та просив суд застосувати строк позовної давності передбачений ч. 5 ст. 315 ГК України.

Представники сторін в засідання суду не з`явились, про причини неявки не повідомили суд належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.03.2019 року між ТОВ "Грінйард Мікокультура Центр" (змінена назва підприємства на ТОВ "Агріс Міко Центр") та ТОВ "Еко Фанжи" було укладено договір перевезення вантажів № 3ВП, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Перевізник бере на себе зобов`язання отримувати та забезпечувати перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 2.1. договору вартість послуг по перевезенню вантажів встановлюється Сторонами в актах прийому - передачі виконаних робіт (надання послуг), підписаних уповноваженими представниками Сторін.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що оплата за перевезення Вантажу здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Перевізника протягом 5 (п`яти) календарних днів на основі виставленого рахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що надав послуги по перевезенню вантажів, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів наданих послуг, проте відповідач не виконав обов`язок по сплаті наданих послуг в повному обсязі, в зв`язку з чим за ТОВ "Еко Фанжи" обліковується заборгованість в сумі 205 700 грн. 00 коп. (за період з 27.03.2019 по 15.01.2020 року), а також просить суд стягнути з відповідача 5 300 грн. 82 коп. 3% річних та 4 288 грн. 64 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з 16.07.2019 року по 20.01.2020 року.

Відповідач у поданому відзиві заперечив проти позову посилаючись на те, що рахунки на оплату наданих послуг не були направлені відповідачу в порядку та на умовах передбачених договором, що спростовують факт виникнення у відповідача обов`язку на оплату послуг перевезення вантажу.

Крім того, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності з огляду на таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 909 ЦК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 258 ЦК України передбачено, що до окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з ч. 3 ст. 925 ЦК України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників і вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якої поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в раз якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Разом з цим, Позивач просить суд стягнути із Відповідача заборгованість за послуги з перевезення вантажу, штрафні санкції, в тому числі три процент річних від простроченої суми та інфляційні нарахування на суму боргу за період з 26.03.2019 по 15.01.2020 року, однак із позовної заяви вбачається, що вона підписана Позивачем 01.09.2020 року, з відбитку печатки поштового відділення вбачається, що позовну заяву направлено 03.09.2020 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4, ст. 267 ЦК України).

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Агаріс міко центр» про стягнення з Відповідача боргу, штрафних санкцій, в тому числі трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Позивачем не надані належні обгрунтування щодо пропуску строку позовної давності.

Згідно ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу ч. 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 11.03.2021 року.

Суддя Л.Я. Мальована