РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2021Справа № 910/18142/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛОБЕЦЬКИЙ"

до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "ПЛЕСО"

про визнання договору оренди продовженим

представники сторін:

від позивача: Ігнатенко О.О.

від відповідача: Безсмертна С.І.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОЛОБЕЦЬКИЙ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання договору №2313 від 22.12.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду продовженим.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що укладений між сторонами договір про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду від 22 грудня 2016 року № 2313 не припинився та є продовженим, оскільки протягом місяця після закінчення строку дії договору було відсутнє заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 дану позовну заяву залишено без руху.

03.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 14.01.2021, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "ПЛЕСО".

12.01.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Протокольною ухвалою від 14.01.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче провадження на 11.02.2021.

03.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 11.02.2021, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

У своєму клопотанні відповідач просить суд зупинити провадження у справі №910/18142/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/8172/20 за позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛОБЕЦЬКИЙ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "ПЛЕСО" про виселення з нежитлового приміщення.

У відповідності до приписів п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі.

Об`єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв`язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.

Виходячи зі змісту вказаної норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з`ясувати, як справа, що розглядається даним судом, є пов`язаною із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Однак, об`єктивної неможливості розгляду справи №910/18142/20 про визнання договору №2313 від 22.12.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду продовженим до набрання законної сили рішенням у справі №910/8172/20 про виселення з нежитлового приміщення, судом не встановлено.

Суд зазначає, що самостійно може встановити всі обставини для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи № 910/18142/20 за наявними у даній справі доказами, а тому - у даному випадку відсутні підстави для зупинення провадження у справі № 910/18142/20 на підставі п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням вище наведеного, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Також у судовому засіданні 11.02.2021 суд розглянув клопотання відповідача про закриття провадження у справі №910/18142/20.

Так, відповідач у своєму клопотанні просить суд закрити провадження у справі №910/18142/20 посилаючись на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 задоволено позовні вимоги Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛОБЕЦЬКИЙ" з нежитлової будівлі для розміщення громадської вбиральні загальною площею 39,63 м2, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться за адресою: місто Київ, Гідропарк, острів Долобецький, пляж "Молодіжний".

У відповідності до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Однак, суд зазначає, що на даний час між сторонами існує спір щодо продовження строку договору №2313 від 22.12.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, а отже предмет спору у даній справі не припинив своє існування, у зв`язку із чим підстави для закриття провадження у справі згідно із п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

У підготовчому засіданні 11.02.2021 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25.02.2021.

19.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 25.02.2021 надав пояснення по суті позову, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.02.2021 надав пояснення по суті заперечень на позов, проти позову заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання 25.02.2021 не з`явився. Третя особа про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином ухвалою суду від 11.02.2021.

У судовому засіданні 25.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДОЛОБЕЦЬКИЙ" (орендар), Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "ПЛЕСО" (підприємство-балансоутримувач) та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) було укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2313, за умовами якого останнє передало відповідачу в строкове платне користування для розміщення громадської вбиральні загальної площею 39,63 м2 було передано нерухоме майно (нежитлову будівлю), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться за адресою: місто Київ, Гідропарк, острів Долобецький, пляж "Молодіжний".

Відповідно до п.2.1 договору об`єктом оренди є нежитлова будівля площею 39,63 м2, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Згідно із п.2.2 договору вартість об`єкта згідно із висновком про вартість майна станом на 31.03.2016 року становить: 1 м2 - 13 497,35 грн, всього - 534 900,00 грн.

За змістом пункту 2.3 договору встановлено, що стан об`єкта на дату передачі його орендареві визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком Підприємства-балансоутримувача і орендаря.

Відповідно до п.3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280, та згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього Договору (додаток 1), орендна плата становить без ПДВ: 47 грн 18 коп. за 1 м2 орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку грудень 2016 року - 1 870,00 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.6, 3.7 договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

На виконання вищенаведених положень договору 22.12.2016 року між сторонами договору було підписано акт приймання-передачі нерухомого майна в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "ДОЛОБЕЦЬКИЙ".

Відповідно до пункту 9.1 договору останній є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 22 грудня 2016 року до 20 грудня 2019 року.

Договір припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (пункт 9.4 Договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що укладений між сторонами спірний договір про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду від 22 грудня 2016 року № 2313 не припинився та є продовженим, оскільки направлений позивачем лист від 23.10.2019 № 062/05/13-9157 про відмову в продовженні дії договору не був отриманий орендарем.

Позивач вважає, що відповідач у встановлений законом місячний строк після закінчення терміну дії договору не заявив про припинення договору, у зв`язку з чим відбулось автоматичне продовження дії договору, на підставі частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на той самий термін і на тих самих умовах.

За наведених обставин позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду № 2313 від 22 грудня 2016 року укладений між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - орендодавець), Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м.Києва "ПЛЕСО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДОЛОБЕЦЬКИЙ" продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки та 364 днів, тобто до 19.12.2022 року, на тих самих умовах.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

На відносини, пов`язані із орендою комунального майна поширювалася дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII від 10.04.1992 (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина 1 статті 763 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також визначені у статті 764 Цивільного кодексу України.

Суть продовження договору оренди згідно зі статтею 764 Цивільного кодексу України полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні.

Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку орендар у силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Норма частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Тому, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.

Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.

Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України та частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Зазначена правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19.

Строк дії укладеного між сторонами договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду закінчився 20.12.2019.

У матеріалах справи міститься лист Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №062/05/13-9157 від 23.10.2019, в якому орендодавець повідомив орендаря про те, що договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2313 від 22.12.2016, у зв`язку з невиконанням відповідачем його умов щодо своєчасного перерахування орендної плати, а також використання об`єкта оренди за цільовим призначенням та його страхування, продовжуватися на новий строк не буде.

На підтвердження направлення №062/05/13-9157 від 23.10.2019 про відмову у продовженні терміну дії договору, відповідач надав суду копію фіскального чека від 24.10.2019, копію поштового повідомлення, копію поштового конверту (оригінали оглянуті судом у судовому засіданні 25.02.2021).

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій поштового конверту та довідки ф.20, поштове відправлення, яким направлено лист №062/05/13-9157 від 23.10.2019, було повернуто Департаменту поштовим відділенням зв`язку, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

При цьому суд зазначає, що не отримання позивачем кореспонденції, яку Департаментом направлено за належною адресою та яка повернулася до останнього у зв`язку з її неотриманням позивачем, зумовлене суб`єктивною поведінкою позивача щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Більш того, норми законодавства передбачають право орендодавця на заперечення щодо продовження строку дії договору оренди та не встановлюють обов`язку орендодавця вручати заяву про припинення дії договору оренди безпосередньо орендарю чи перевіряти факт такого отримання.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що лист №062/05/13-9157 від 23.10.2019, копії фіскального чека від 24.10.2019, поштового повідомлення та поштового конверту є належними доказами повідомлення відповідача про припинення дії договору договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2313 від 22.12.2016.

Отже, наявність відповідної заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами у передбачений статтею 764 Цивільного кодексу України строк відповідно до встановлених судом обставин справи свідчить про добросовісність звернення відповідача до позивача, вчинення відповідачем залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах на відміну від позивача, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Щодо посилань позивача на те, що у даному випадку має значення встановлення не лише факту направлення заяви, але й визначення, чи була вона отримана іншою стороною та посилання на постанову Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі №904/2997/18, суд зазначає таке.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 23 квітня 2019 року у справі № 904/2997/18, зазначивши, що негативні наслідки неодержання орендарем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

З приводу висновків, викладених Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постановах від 3 квітня 2019 року у справі № 911/928/18, від 5 червня 2018 року у справі № 904/7825/17, від 12 червня 2018 року у справі № 910/15387/17, від 29 травня 2018 року у справі № 923/854/17, на які також посилається позивач, то з аналізу їх змісту вбачається, що постанови в цих справах ухвалені за різних установлених судами обставин і питання щодо продовження договору оренди у зв`язку з неотриманням орендарем кореспонденції, направленої належним чином, не було предметом дослідження суду.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на наявність заяви орендодавця про відмову у продовженні терміну дії договору та доказів її надсилання орендарю у відповідності до ст.764 Цивільного кодексу України, ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів погодження між сторонами продовження строку дії договору, суд дійшов висновку про те, договірні відносини між сторонами за договором на час розгляду та вирішення справи № 910/18142/20 є припиненими.

Посилання позивача на те, що строк дії договору було продовжено, з огляду на те, що позивач здійснює сплату виставлених орендодавцем рахунків, визнаються судом безпідставними, оскільки, у відповідності до п. 3.12 договору, позивач здійснює орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання.

За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду № 2313 від 22 грудня 2016 року продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки та 364 днів, тобто до 19.12.2022 року, на тих самих умовах.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛОБЕЦЬКИЙ".

Враховуючи наведене, у відповідності до ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд справи покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 09.03.2021.

Суддя С. О. Турчин