ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2021 справа № 914/3214/20

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. розглянув матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Рудик Юлії Володимирівни, м.Рава-Руська, Жовківський район, Львівська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробничої фірми «Технофантазія», м.Львів

про стягнення 54 690,80 грн заборгованості.

Без виклику сторін.

Обставини розгляду справи.

09.12.2020 р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Рудик Юлії Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробничої фірми «Технофантазія» про стягнення 54 690,80 грн заборгованості, з яких 52 040,00 грн основний борг, 1 311,41 грн інфляційні втрати, 1 339,39 грн три проценти річних.

Ухвалою суду від 11.01.2021 р. постановлено прийняти справу до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, здійснювати розгляд справи без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

У зв`язку із тимчасовою втратою працездатності суддею з 14.12.2020 р. по 31.12.2020 р., святковими та вихідними днями, перебуванням судді у відпустці з 04.01.2021 р. по 06.01.2021 р., ухвалу постановлено 11.01.2021 р.

Ухвала суду від 11.01.2021 р. надсилалась позивачу та відповідачу на адреси вказані у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме:

- позивачу: 80316, Львівська область, Жовківський район, м.Рава-Руська, вул.І.Сірка, буд. 18;

- відповідачу: 79070, м.Львів, пр.Червоної Калини, буд.47, кв.33.

Крім того, ухвала суду від 11.01.2021 р. надсилалась відповідачу на поштову адресу вказану в позовній заяві, а саме: 79035, м.Львів, вул.Довга, буд.3, кв.2.

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштові відправлення 12.01.2021 р. відправлені до точки видачі/доставки:

- позивачу (місце виконання операції м.Рава-Руська, індекс 80316). 18.01.2021 року поштове відправлення за номером 096 вручене адресату (позивачу);

- відповідачу (місце виконання операції м.Львів, індекс 79070). 14.01.2021 року поштове відправлення за номером 100 вручене адресату (відповідачу) за юридичною адресою.

Отже, суд вважає сторони такими, що належним чином повідомлені про відкриття провадження у даній справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Ухвалою суду від 11.01.2021 р., відповідачу для подання відзиву на позов, заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (у випадку наявності таких заперечень), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (в разі незгоди із здійсненням розгляду справи без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання) встановлено строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали.

Відповідно до ч.1 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Аналогічне викладено у ч.1 ст.116 ГПК України.

Враховуючи наведене, першим днем п`ятнадцятиденного строку, наданого відповідачу для подання відзиву є 15.01.2021 р., а відтак, останнім днем строку, наданого для подання відзиву є 29.01.2021 р.

Так як суд здійснював розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, тобто без можливості для відповідача взяти участь у судовому засіданні і викласти свої заперечення проти задоволення позову, право відповідача надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, передбачене ст. 42 ГПК України, могло бути реалізоване шляхом подання відзиву, з врахуванням доводів якого суд мав би ухвалювати рішення.

Суд звертає увагу на те, що від відповідача протягом встановленого судом строку не надходили жодні заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотання про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін.

20.01.2021 р. представником відповідача подано до канцелярії суду клопотання (вх.№1232/21) в якому представник відповідача Каськів Є.І. просить суд надати можливість для ознайомлення з матеріалами справи.

Представнику відповідача надано можливість ознайомитися з матеріалами справи №914/3214/20, яку він реалізував 20.01.2021 р.

01.02.2021 р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№2283/21).

Судом встановлено, що відзив на позовну заяву поданий до поштового відділення зв`язку для його надіслання до суду 28.01.2021 р., вказана обставина вбачається із проставленого відбитку календарного штемпеля поштовим відділенням зв`язку на поштовому конверті в якому відзив на позовну заяву надійшов на адресу суду.

Враховуючи те, що відповідачем відзив на позовну заяву подано у встановлені строки, суд дійшов висновку долучити даний відзив до матеріалів справи.

У відзиві відповідач просить суд при розгляді справи врахувати даний відзив на позовну заяву та задовольнити позовну заяву з наданням можливості погашення заборгованості відповідно до графіку платежів щомісячно.

Згідно зі ст.248 ГПУ України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що строк вирішення спору завершується 12.03.2021 р. Відтак, у суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позиція позивача.

Позов обґрунтовано тим, що на виконання укладеного між сторонами договору-заявки №61 від 13.12.2019 р. на перевезення вантажів автомобільним транспортом позивачем були надані транспортні послуги по перевезенню вантажу в міжнародному сполученні. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих транспортних послуг не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати основного боргу у сумі 52 040,00 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано інфляційні втрати в сумі 1 311,41 грн, три проценти річних в сумі 1 339,39 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача становить 54 690,80 грн.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву (вх.№2283/21 від 01.02.2021 р.) відповідач підтвердив та визнав позовні вимоги, що викладені у позовній заяві.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про те, що сплачувати вказану заборгованість відповідач не відмовляється, проте, у зв`язку із тим, що на території України запроваджено карантин, діяльність ТзОВ «Науково-виробнича фірма «Технофантазія» зазнала значних фінансових втрат, відтак, можливості сплатити однією сумою заборгованість, що виникла в результаті невиконання умов договору у відповідача немає.

На думку відповідача є необхідність укласти додаток до разового договору-заявки, згідно якого платежі за відповідною заборгованістю ТзОВ зобов`язується здійснювати щомісячно 01 числа в розмірі 5 000,00 грн або мирову угоду.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

13.12.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково виробнича фірма «Технофантазія» (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - експедитор) в особі директора Каськіва Є.І., що діє на підставі Статуту та Фізичною особою-підприємцем Рудик Юлією Володимирівною (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - перевізник) в особі директора Рудик Ю.В., що діє на підставі свідоцтва, було укладено разовий договір-заявку №61 від 13.12.2019 р. на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 1.1. договору-заявки сторони погодили, що експедитор замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні.

Пунктом 1.2. договору-заявки сторони погодили умови здійснення перевезення, зокрема: замовник ТзОВ «НВФ «Технофантазія»; перевізник ФОП Рудик Ю.В.; вантаж корма масою 20,50 т (брутто) об`ємом 86 м3; маршрут - Чехія-Україна; автомобіль марки ДАФ, державний номер тягача НОМЕР_1 , державний номер причепа НОМЕР_2 ; дата та час завантаження 16/17.12.2019 р., дата та час розвантаження 19.12.2019 р.; місце завантаження 39002 TABOR вул. Вожицька 620; місце розвантаження 79069, м. Львів, вул. Шевченка 335; ціна перевезення 2 000,00 євро на день розмитнення по курсу НБУ; умови оплати: 30-35 днів по оригіналах документів (рахунок, два акти, дві оригінальні CMR); додаткові умови: час на завантаження не має перевищувати 48 год., митні формальності 24 год., час на розвантаження не має перевищувати 48 год, митні формальності 24 год.; перевантаження товару на інше авто без згоди відправника заборонено, штраф 500,00 євро.

Згідно п. 2.1.5. договору-заявки експедитор зобов`язувався своєчасно оплатити виконане перевезення, згідно п.3. даного договору.

Пунктом 3.1. договору-заявки сторони погодили, що розрахунки за цим договором здійснюються експедитором згідно погоджених з перевізником умов, викладених у п. 1.2. цього договору та у строки визначені в п. 1.2. цього договору після отримання експедитором документів погоджених сторонами у п. 1.2. цього договору.

Згідно з умовами разового договору-заявки №61 від 13.12.2019 р. позивач надав відповідачу послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні за визначеним маршрутом, по узгодженій ціні, зазначеній у договорі-заявці на суму 2 000,00 євро.

Позивач на підтвердження виконання своїх зобов`язань по разовому договору-заявці №61 від 13.12.2019 р. надав товарно-транспортну накладну CMR та ДКД ЕЕ №UA.703665.

Вантаж (корма) було прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості, про що свідчать штампи та підписи уповноважених осіб у товарно-транспортній накладній (CMR).

Як стверджує позивач, 24.12.2019 р. на адресу відповідача були скеровані рахунок-фактура №04/12 від 20.12.2019р., акти виконаних робіт №04/12 від 20.12.2019р. та примірники CMR із оригіналом печатки вантажоодержувача ТзОВ «АТБ-Маркет» про факт відвантаження йому товару.

В підтвердження надіслання відповідачу оригіналів документів позивачем долучено до матеріалів справи експрес-накладну Нова Пошта №7560 від 24.12.2019 р.

Відповідно до рахунку-фактури №04/12 від 20.12.2019р. вартість наданих послуг становить 52 040,00 грн.

Як стверджує позивач, при формуванні даного рахунку-фактури сума наданих послуг визначалась у відповідності до п.1.2. договору-заявки, тобто згідно офіційного курсу НБУ станом на день розмитнення 19.12.2019 р.

В матеріалах справи наявний лист відповідача скерований на адресу позивача б/н від 31.08.2020 р. в якому директор ТзОВ «Науково-виробнича фірма «Технофантазія» ОСОБА_1 повідомив про те, що заборгованість по оплаті вартості перевезення, яке було належним чином здійснено ФОП Рудик Ю.В. за договором-заявкою №61 від 13.12.2019 р. в розмірі 2 000,00 євро, що станом на день розмитнення становило 52 040,00 грн, буде погашена відповідачем в повному обсязі у строк до 25.10.2020 р.

Відповідач порушив свої зобов`язання, оплату за послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно разового договору-заявки №61 від 13.12.2019 р. не провів, відтак, утворилась заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 52 040,00 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано інфляційні втрати в сумі 1 311,41 грн, три проценти річних в сумі 1 339,39 грн.

Відповідач, визнав заборгованість, що виникла в результаті невиконання умов разового договору-заявки №61 від 13.12.2019 р. в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, як замовником, своїх зобов`язань, зокрема несплатою наданих транспортних послуг перевізника, позивач просить стягнути з відповідача 54 690,80 грн заборгованості, з яких 52 040,00 грн основний борг, 1 311,41 грн інфляційні втрати, 1 339,39 грн три проценти річних.

Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є разовий договір-заявка №61 від 13.12.2019 р. на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Згідно ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань по разовому договору-заявці №61 від 13.12.2019 р. підтверджується наявною в матеріалах справи товарно-транспортною накладною CMR та ДКД ЕЕ №UA.703665.

Вантаж (корми) було прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості, про що свідчать штампи та підписи уповноважених осіб у товарно-транспортній накладній (CMR).

Умовами п.1.2. договору-заявки сторони погодили, що ціна перевезення 2 000,00 євро на день розмитнення по курсу НБУ.

Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №04/12 від 20.12.2019 р. на оплату на суму 52 040,00 грн. При формуванні даного рахунку-фактури сума наданих послуг визначалась у відповідності до п.1.2. договору-заявки, тобто згідно офіційного курсу НБУ станом на день розмитнення 19.12.2019 р.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами п.1.2. договору-заявки сторони погодили умови оплати: 30-35 днів по оригіналах документів (рахунок, два акти, дві оригінальні CMR).

Документи для проведення оплати були направлені замовнику (експедитору) через відділення «НОВА ПОШТА», що підтверджується наявною в матеріалах справи експрес-накладною Нова Пошта №7560 від 24.12.2019 р.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При цьому, на час звернення з позовною заявою, як і на час прийняття судом рішення, оплата основного боргу відповідачем не проведена, у зв`язку з чим наявна заборгованість у сумі 52 040,00 грн.

Щодо нарахованих позивачем трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути три проценти річних на суму 1 339,39 грн за період з 31.01.2020 р. по 09.12.2020 р., інфляційні втрати на загальну суму 1 311,41 грн за період з лютого 2020 р. по жовтень 2020 р. включно.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.1.2. договору-заявки сторони погодили умови оплати: 30-35 днів по оригіналах документів (рахунок, два акти, дві оригінальні CMR).

В підтвердження надіслання відповідачу оригіналів документів позивачем долучено до матеріалів справи експрес-накладну Нова Пошта №7560 від 24.12.2019 р.

Відповідачем отримано оригінали документів 26.12.2019 р. Факт отримання 26.12.2019 р. оригіналів документів відповідачем не заперечується.

Так, враховуючи умови оплати, першим днем прострочки є 31.01.2020 р.

Судом перевірено розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, період нарахування та встановлено, що позивачем три проценти річних в сумі 1 339,39 грн та інфляційні втрати в сумі 1 311,41 грн нараховані правильно.

Відповідач у відзиві на позовну заяву повністю визнав позовні вимоги позивача про стягнення 54 690,80 грн заборгованості, з яких 52 040,00 грн основний борг, 1 311,41 грн інфляційні втрати, 1 339,39 грн три проценти річних.

Відповідно до ч.1 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч.3 ст.191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Слід зазначити, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення 54 690,80 грн заборгованості, з яких 52 040,00 грн основний борг, 1 311,41 грн інфляційні втрати, 1 339,39 грн три проценти річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо твердження відповідача у відзиві про необхідність укласти мирову угоду, суд зазначає, що станом на момент прийняття рішення (12.03.2021 р.) до суду не надходила заява про затвердження мирової угоди між сторонами. Процес укладення мирової угоди повністю залежить від волі сторін, суд розглядає та затверджує вже укладену між сторонами мирову угоду.

Щодо клопотання відповідача про погашення заборгованості відповідно до графіку платежів щомісячно 01 числа в розмірі 5 000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні цієї норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

У постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17 зазначено: «На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003. Таким чином, питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Розстрочення означає виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання відповідача, зазначене у відзиві на позовну заяву про розстрочення виконання рішення суду рівними частинами розміром одного платежу у 5 000,00 грн обґрунтована введенням карантинних заходів відповідно до Постанови КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19».

Слід зазначити, що обов`язковою умовою надання розстрочки є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об`єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, які до того ж, мають бути винятковими, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому.

Суд звертає увагу на ту обставину, що при вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання рішення суду порушує також і матеріальні інтереси позивача, що може призвести до негативних наслідків для нього.

Слід зазначити, що фінансове становище стягувача, у свою чергу залежить і від ступеня виконання заявником рішення у даній справі.

Необхідною умовою задоволення клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не додано до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження тяжкого фінансового стану товариства та можливості виконання рішення суду у даній справі в майбутньому, у разі задоволення клопотання про розстрочення виконання рішення. Відповідач посилається виключно на те, що товариство зазнало значних фінансових втрат, що спричинено карантинними заходами на території України, утім не надає жодних документальних підтверджень того, що таке фінансове становище поліпшиться найближчим часом, що дасть змогу боржнику виконати рішення суду у даній справі. Розглядуване клопотання місить лише доводи та припущення відповідача, які жодним належним доказом не підтверджуються.

Окрім того, суд зазначає, що запровадженні на території України карантинні заходи та введення режиму надзвичайної ситуації стосуються не лише відповідача, зазначені обставини також негативно впливають на діяльність інших суб`єктів господарювання, зокрема і на позивача у даній справі, який має право на стягнення заборгованості, що виникла внаслідок порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань ще до запровадження режиму надзвичайної ситуації на території України.

Відповідач не обґрунтував належними, достовірними, допустимими доказами винятковість обставин, що ускладнять виконання рішення суду. Не подав жодних доказів того, що із запровадженням примусових карантинних заходів на території України призвело до значних фінансових втрат відповідача. Не подав доказів, які підтверджують можливість виконання рішення суду згідно запропонованого графіку.

Як позивач так і відповідач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. Відтак, невиконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг з перевезення вантажу може негативно відобразитись на господарській діяльності позивача.

Саме лише посилання відповідача на запровадження примусових карантинних заходів на території України не може бути підставою для задоволення клопотання про розстрочення рішення.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги відсутність будь-яких доказів в обґрунтування обставин, на які відповідач покликається, як на підставу для розстрочення виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення.

Водночас, відповідач не позбавлений права на звернення із заявою про розстрочення виконання рішення, за умови подання належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує підставу для розстрочення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 102,00 грн, що підтверджується квитанцією №28 від 09.12.2020 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення міститься в ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, враховуючи приписи ч.1 ст. 130 ГПК України, беручи до уваги те, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що 1 051,00 грн судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету. Решта судового збору 1 051,00 грн слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробничої фірми «Технофантазія» (юридична адреса: 79070, м.Львів, пр.Червоної Калини, буд.47, кв.33; поштова адреса: 79035, м.Львів, ьвул.Довга, 3/2; ідентифікаційний код 20787657) на користь Фізичної особи-підприємця Рудик Юлії Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 52 040,00 грн основного боргу, 1 311,41 грн інфляційних втрат, 1 339,39 грн три проценти річних та 1 051,00 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Науково виробничої фірми «Технофантазія» (79070, м.Львів, пр.Червоної Калини, буд.47, кв.33; ідентифікаційний код 20787657) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 051,00 грн, сплачений згідно квитанції №28 від 09.12.2020 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Рішення складено

та підписано 12.03.2021 року.

Суддя Ю.О. Сухович