ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/2385/20

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/2385/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд»,

м. Біла Церква

до Новіцької Тетяни Борисівни , м. Біла Церква

про визнання неукладеним договору та стягнення 300 000,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Баляба О.В., адвокат, довіреність б/н від 16.02.2021;

від відповідача: Телющенко П.П., адвокат, ордер серії КС № 571237 від

13.11.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Новіцької Тетяни Борисівни (надалі-відповідач), в якому просить суд визнати неукладеним Договір поворотної фінансової допомоги № 15/02/17 від 15.02.2017 та стягнути 300 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що за умовами Договору № 15/02/17 від 15.02.2017, відповідач (на момент укладення спірного договору фізична особа-підприємець) взяв на себе обов`язок, в строк до 30.06.2017 надати позивачу поворотну фінансову допомогу в сумі 570 000,00 грн., а позивач, в строк до 31.12.2018 повернути такі кошти відповідачу. За твердженням позивача, останнім здійснено перерахування коштів на рахунок відповідача в сумі 300 000,00 грн., проте, як на день звернення до суду, позивач зі свого боку зобов`язань з надання відповідачу коштів не виконав, що є підставою для визнання спірного договору неукладеним та в свою чергу несе обов`язок для відповідача з повернення коштів в сумі 300 000,00 грн., набутих без достатньої правової підстави.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.10.2020 відкрито провадження у справі № 911/2385/20, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений у підготовчому засіданні на 18.11.2020.

16.11.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив б/н від 13.11.2020 (вх. № 25279/20), в якому останній заперечує проти позову в повному обсязі та просить суд відмовити в його задоволенні. Так, заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що твердження позивача про невиконання відповідачем зобов`язань за Договором № 15/02/17 від 15.02.2017 не відповідають дійсності, оскільки фінансова допомога надавалась позивачу шляхом внесення готівкових коштів в касу підприємства. Так, відповідач зазначає, що в період 2017 року бухгалтерський супровід діяльності ТОВ «Агромонтажбуд» здійснювало ТОВ «Бухгалтерська агенція «Шейна-Аудит» і, що відповідно до картки рахунку 6851 за 2017 рік в касу ТОВ «Агромонтажбуд» було здійснено внесення грошових коштів в сумі 560 500,00 грн.

Ухвалою суду від 18.11.2020 підготовче засідання відкладено на 14.12.2020.

10.12.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь б/н від 04.12.2020 (вх. № 30538/20) на відзив на позовну заяву, в якому позивач вказує на те, що наданий відповідачем лист ТОВ «Бухгалтерська агенція «Шейна-Аудит» і роздруківка картки рахунку № 6851 за 2017 щодо перерахування коштів, не може бути належним доказом у справі, оскільки надходження (видача) готівкових коштів через касу здійснюється за відповідним первинним документом, прибутковим або видатковим касовим ордером. В свою чергу, будь яких квитанцій, які є відривною частиною прибуткового касового ордеру та які по здійсненню операції повинні бути в наявності у відповідача, останнім надано не було.

В судовому засіданні 14.12.2020 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 18.01.2021.

Ухвалою суду від 18.01.2021 закрито підготовче провадження у справі № 911/2385/20, справу призначено до розгляду по суті на 08.02.2020.

В судовому засіданні 08.02.2020 судом оголошено перерву з розгляду справи по суті на 22.02.2021.

В судовому засіданні 22.02.2021 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові; представник відповідача заперечував проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

Так, з аналізу змісту та підстав поданого позову вбачається, що спір між сторонами виник щодо визнання неукладеним Договору поворотної фінансової допомоги № 15/02/17 від 15.02.2017, підписаного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» та Фізичною особою-підприємцем Новіцькою Тетяною Борисівною та повернення грошових коштів в сумі 300 000,00 грн.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 16.12.2019 відповідачем була здійснено реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (Новіцька Т.Б. припинла підприємницьку діяльність, про що 16.12.2019 внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) його зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки він як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8728/18.

Так, 15.02.2017 між Фізичною особою-підприємцем Новіцькою Тетяною Борисівною (сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» (сторона 2) був підписаний Договір поворотної фінансової допомоги № 15/02/17, відповідно до умов якого сторона 1 зобов`язується надати стороні 2 фінансову допомогу на поворотній основі грошовими коштами в сумі 570 000,00 грн., а сторона 2 зобов`язується використати її для ведення господарської діяльності та повернути фінансову допомогу у визначений договором строк.

Сторона 1 зобов`язана надати у безготівковому порядку суму фінансової допомоги шляхом переказу її на поточний рахунок сторони 2 (п. 2.2 договору).

Сторона 1 надає суму фінансової допомоги стороні 2 одним або декількома платежами в строк до 30.06.2017 (п. 3.1 договору).

Сторона 2 повертає отриману суму поворотної фінансової допомоги одним або декількома платежами в строк до 31.12.2018 (п. 3.2 договору).

Розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій (через банківські рахунки сторін, зазначені в договорі) чи готівковій формі (через касу обслуговуючого відділення банку, зазначеному в даному договорі) (п. 3.3 договору).

Умовами п. 6.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до повного повернення стороною 2 коштів поворотної фінансової допомоги.

Позивачем до матеріалів справи надані копії платіжних доручень № 2344 від 29.08.2017 на суму 100 000,00 грн., № 2425 від 11.09.2017 на суму 50 000,00 грн., № 2478 від 18.09.2017 на суму 50 000,00 грн., № 2801 від 10.11.2017 на суму 50 000,00 грн., № 2850 від 17.11.2017 на суму 50 000,00 грн., всього на загальну суму 300 000,00 грн. З призначення платежу вбачається, що позивачем здійснювалось перерахування коштів, зокрема, з метою: «повернення ПФД згідно договору № 15/02/17 від 15.02.2017».

Як стверджує позивач, відповідач, в свою чергу, в порушення умов Договору № 15/02/17 від 15.02.2017 грошові кошти в сумі 570 000,00 грн., у передбачені в договорі строки, на рахунок відповідача не перерахував, також позивач заперечує отримання від відповідача поворотної фінансової допомоги готівкою.

22.07.2020 позивач звернувся до відповідача із претензією № LD-22/07-20 від 22.07.2020, в якій вимагав від відповідача повернути кошти в сумі 300 000,00 грн. Надіслання відповідної претензії підтверджується наявними в матеріалах справи поштової накладної № 904 від 22.07.2020, фіскальним чеком від 22.07.2020 та описом вкладення у цінний лист від 22.07.2020.

Однак, вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Отже Договір поворотної фінансової допомоги № 15/02/17 від 15.02.2017 відповідає договору позики.

Відповідно до приписів статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Так, звертаючись до суду, позивач стверджує, що в порушення умов Договору № 15/02/17 від 15.02.2017, відповідачем залишені не виконані в повному обсязі зобов`язання за договором щодо надання коштів в сумі 570 000,00 грн. в рахунок поворотної фінансової допомоги.

Проте, як позивачем на підставі платіжних доручень № 2344 від 29.08.2017, № 2425 від 11.09.2017, № 2478 від 18.09.2017, № 2801 від 10.11.2017, № 2850 від 17.11.2017, було перераховано на рахунок відповідача 300 000,00 грн., з призначення платежу «повернення ПФД згідно договору № 15/02/17 від 15.02.2017».

Заперечуючи проти позову, відповідачем був наданий відзив б/н від 13.11.2020 (вх. № 25279/20 від 16.11.2020), в якому останній вказує на те, що твердження позивача про невиконання відповідачем зобов`язань за Договором № 15/02/17 від 15.02.2017 не відповідають дійсності, оскільки фінансова допомога надавалась позивачу шляхом внесення готівкових коштів в касу підприємства. Також, відповідачем наданий лист № 1/2020 від 12.11.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю «Бухгалтерська агенція «Шейна-Аудит», в якому зазначено про те, що в період 2017 року бухгалтерським супроводом діяльності ТОВ «Агромонтажбуд» здійснювало ТОВ «Бухгалтерська агенція «Шейна-Аудит» і, що відповідно до картки рахунку 6851 за 2017 рік в касу ТОВ «Агромонтажбуд» було здійснено внесення грошових коштів в сумі 560 500,00 грн.

Однак, суд критично оцінює доводи відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до постанови правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004, затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (чинний на момент укладення договору та здійснення спірних грошових операцій), готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

Відповідно до п. 3.1 Положення, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Враховуючи наведене, належним доказом передачі відповідачем позивачу через касу підприємства готівкових коштів може бути квитанція, яка є відривною частиною прибуткового касового ордера і повинна зберігатись у відповідача.

Проте, як відповідних касових ордерів або квитанцій до матеріалів справи відповідачем надано не було.

Лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Бухгалтерська агенція «Шейна-Аудит» вих. № 1/2020 від 12.11.2020 з карткою рахунку 6851 за 2017 не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження надання відповідачем поворотної фінансової допомоги готівкою, оскільки таке не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Як вже було зазначено, операції з позики грошових коштів оформлюються згідно з вимогами статті 1046 «Договір позики» глави 71 Цивільного кодексу України.

Так, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості.

З моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається укладеним.

Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується здійснити дії (повернути позику), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи лише право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Реальним (від латинського res-річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.01.2019 у справі № 355/385/17.

Враховуючи вищевикладене сторонами не було доведено факту передання відповідачем (позикодавцем) грошових коштів позивачу (позичальнику), тому договір поворотної фінансової допомоги між позивачем та відповідачем є неукладеним, оскільки договір позики передбачає фактичне передання грошових коштів від однієї особи іншій з відповідним документальним оформленням такої господарської операції.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведе, суд дійшов висновку щодо задоволення вимоги позивача про визнання Договору поворотної фінансової допомоги № 15/02/17 від 15.02.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» та Фізичною особою-підприємцем Новіцькою Тетяною Борисівною, неукладеним.

В свою чергу позивач, перерахувавши кошти у сумі 300 000,00 грн., фактично здійснив дії на виконання неукладеного договору.

Частиною 8 ст. 181 ГК України визначено, якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання неукладеного договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Так, стаття 1212 ЦК України передбачає правила вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану особи, що потерпіла від безпідставного набуття (збереження) іншою особою її майна. Частина 1 ст. 1212 визначає як підставу виникнення зобов`язання із безпідставного збагачення сукупність наступних умов:

- набуття або збереження майна, що означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- таке набуття або збереження майна відбувається за рахунок іншої особи, тобто внаслідок втрати або недоотримання цього майна іншою особою - потерпілим;

- відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок потерпілого.

У другій частині ст. 1212 глави 83 ЦК України встановлено, що зобов`язання із безпідставного набуття (збереження) майна виникає незалежно від того, що стало причиною збагачення набувача: його діяння, діяння потерпілого, інших осіб, подія.

Частина 3 ст. 1212 ЦК України поширює положення про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями ЦК України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає, що Фізична особа-підприємець Новіцька Тетяна Борисівна безпідставно отримала грошові кошти у сумі 300 000,00 грн. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд», оскільки правова підстава для набуття цих коштів у відповідача була відсутня.

Положення глави 83 ЦК України (зокрема ст. 1212 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Отже, враховуючи безпідставне набуття Фізичною особою-підприємцем Новіцькою Тетяною Борисівною грошових коштів в сумі 300 000,00 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати Договір поворотної фінансової допомоги № 15/02/17 від 15.02.2017, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» та Фізичною особою-підприємцем Новіцькою Тетяною Борисівною, неукладеним

3. Стягнути з Новіцької Тетяни Борисівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» (09108, Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85-А, ) 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів та 6 602 (шість тисяч шістсот дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 16.03.2021.

Суддя О.О. Христенко