ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Справа №903/313/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на рішення Господарського суду Волинської області від 11.01.2021 р. у справі №903/313/20 (суддя Кравчук А.М., повний текст рішення складено 15.01.2021 р.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального підприємства "Підприємство теплових мереж "Ковельтепло"

про стягнення 1 819 153 грн. 30 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.01.2021 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 393 556,13 грн. пені, 342 140,32 грн. 3 % річних, 1 083 456,85 грн. інфляційних втрат, 27 287,30 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 1 846 440,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги позивача задоволити частково. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на позивача.

Апелянт вважає оскаржуване рішення в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у повному розмірі незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно надано оцінку доказам, висновки, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування їм частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.

Апелянт посилається на те, що із загальної суми поставленого природного газу на суму 73 480 063,73 грн., пільгами і субсидіями сплачено 62 761 956,59 гри по договору №4725/1617-ТЕ-2 від 26.09.2016р. або 85,4%.

Решта коштів за спожитий природний газ в сумі 10 718 107,14 гри сплачено з рахунку із спеціальним режимом використання, що підтверджується звітами з 02.12.2016р. по 10.12.2017р.

Позивач прийняв часткове виконання третьою особою - державою, умов договору щодо оплати сум субвенцій наданих населенню, які проведені у 2016 - 2018 роках, тим самим визнав, що держава є учасником розрахунків по Договору постачання природного газу в силу закону, та не має права вимоги до Відповідача у частині зобов`язань держави.

Окрім того, заборгованість за природний газ по Договору №4725/1617-ТЕ-2 відповідачем повністю сплачено в січні 2018р. незважаючи на значну заборгованість населення перед підприємством, яка станом на 01.01.2018 р. становила 11738,0 тис. гри та заборгованість по пільгах і субсидіях - 31347,7 тис. грн, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків на 01.01.2018р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради.

ПТМ "Ковельтепло" надає послуги з централізованого опалення за тарифами, встановленими органом місцевого самоврядування; джерел відшкодування нарахованих штрафних санкцій підприємство не має.

Згідно п.2, 10 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за заявами споживачів, які не мають субсидії ПТМ "Коельтепло" надавало останнім розстрочку з оплати протягом опалювального періоду 50% плати за послугу з централізованого опалення а решту 50% протягом міжопалювального періоду щомісяця рівними частинами з травня по вересень включно.

На підставі Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово - комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" від 20 лютого 2003 року №554-IV відповідач ПТМ "Ковельтепло" за зверненнями громадян реструктуризовувало заборгованість споживачів, зокрема у 2017 рік було укладено 83 договори на реструктуризацію на суму 381, 6 тис, грн; у 2018 році - 107 договорів на суму 633, 2 тис. грн; за 12 місяців 2019 року - 127 договорів на суму 1090,2 тис. грн, за 11 місяців 2020 року - 30 договорів на суму 283,0 тис. грн.

При цьому штрафні санкції населенню на заборгованість по оплаті за теплову енергію ПТМ "Ковельтепло" не нараховуються і законодавством не передбачені.

Також за 9 місяців 2020р. ПТМ "Ковельтепло" отримало збитки в розмірі 3 492 тис. грн., що підтверджується копією звіту про фінансові результати за 9 місяців 2020 року.

У зв`язку з погіршенням фінансового стану підприємства, відсутністю обігових коштів рішенням виконавчого комітету Ковельської' міської ради від 14.04.2016р. №137 було затверджено графік подачі підприємством гарячої води для населення та інших споживачів лише три дні на тиждень в між опалювальний період та встановлювався на підприємстві неповний робочий час для усіх працівників підприємства, зокрема з 01.06.2017р. по 31.12.2017р. (копія наказу від 23.05.2017р. №106) та з 01.07.2019р. до початку опалювального сезону 2019 - 2020рр. (копія наказу №157 від 26.06.2019р.).

Однак, суд першої інстанції проігнорував тяжке фінансове становище підприємства, та всі докази, якими ми підтвердили дані обставини, та прийнятим рішенням ще у більшу скруту поставив підприємство, яке єдине у місті забезпечує населення тепловою енергією.

Враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, беручи до уваги ту обставину, що заборгованість за природний газ сплачено повністю, низьким рівнем оплати житлово - комунальних послуг населенням, враховуючи причини неналежного виконання зобов`язання з оплати ПТМ "Ковельтепло" ступінь виконання зобов`язання підприємством, скрутний майновий стан, а також зважаючи на відсутність вини підприємства та відсутність доказів заподіяння збитків позивачу позов АТ "НАК Нафтогаз України" є таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

ПТМ "Ковельтепло" в своїх контррозрахунках по нарахуванню пені, 3% річних, інфляційних враховувало Порядки №20 та 256 і строки відшкодування державою коштів, як субвенцій на погашення вартості послуг з теплопостачання пільговим категоріям населення та субсидій відповідно до них.

Таким чином, пеня за неналежне виконання грошового зобов`язання згідно Договору №4725/1617-ТЕ-2 від 29.09.2016р. становить 264 717 грн. 55 коп., 3% річних 44 355 грн. 93 коп. та інфляційні 248 908 грн. 44 коп., а всього 557 981 грн. 92 коп.

Враховуючи тяжке фінансове становище ПТМ "Ковельтепло", яке підтверджено доказами долученими до матеріалів справи апелянт просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір нарахованої пені до 50%.

Апелянт зазначає, що господарський суд Волинської області не досліджував наданого позивачем до позовної заяви розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних на предмет визначених позивачем періодів нарахування заявлених до стягнення з відповідача спірних сум, не перевірив на підставі належних доказів, чи мало місце прострочення відповідача в оплаті боргу за поставлений природний газ у визначені позивачем періоди, зважаючи на обставини часткової оплати заборгованості відповідно положень Порядку №20 та №256, а частково за власні кошти та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог без врахування положень статті 86 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на рішення господарського суду Волинської області від 11.01.2021 року у справі №903/313/20 та призначено її до розгляду на 01 березня 2021 р.

25.02.2021 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, у зв`язку з тим, що стаом на 25.02.2021 року ПТМ "Ковельтепло" не отримало від позивача відзиву на апеляційну скаргу.

26.02.2021 року від апелянта надійшла заява про уточнення вимог апеляційної скарги, в якій просить оскаржуване рішення скасувати частково та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в частині стягнення з відповідача на користь позивача 264 717,55 грн. пені, 44 355,93 грн. 3% річних, 248 908,44 грн. інфляційних втрат.

Також апелянт просить зменшити розмір пені до 50%, судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на позивача.

В судове засідання 01.03.2021 року представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, з метою дотримання строку розгляду апеляційної скарги, передбаченого статтею 273 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на рішення Господарського суду Волинської області від 11.01.2021 р. у справі №903/313/20 за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час та місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (параграфи 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

В даному випадку відповідачем не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення даного апеляційного провадження в даному судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує правову позицію відповідача щодо обставин справи та документальних доказів, яку висловлено у апеляційній скарзі та в заяві про уточнення вимог апеляційної скарги.

Окрім того, суд апеляційної інстанції призначаючи апеляційну скаргу до розгляду, надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, також ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 року про відкриття апеляційного провадження явка сторін у справі не визнавалась обов`язковою, попереджено сторони про те, що неявка їх представників в судове засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та додані до неї документи, перевірила правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.09.2016 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та Підприємством теплових мереж "Ковельтепло" (споживач) укладено договір №4725/1617-ТЕ-2 постачання природного газу (т. 1. а.с. 9-21).

Згідно умов договору постачальник зобов`язується поставити у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його та використовувати виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.п. 1.1, 1.2).

Постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року природний газ обсягом до 14 633 тис. куб.м., у т.ч. за місяцями (тис. куб.м.): жовтень 1 200, листопад 2 176, грудень 2 857, (4 квартал 2016 року - 6 233), січень 3 100, лютий 3 005, березень 2 325 (1 квартал 2017 року - 8 430) (п. 2.1).

Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором становить 4 942 грн. 00 коп., крім того податок на додану вартість (20%). Усього до сплати 5 930 грн. 40 коп. (п. 5.2). Оплата здійснюється виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (п. 6.1).

Сторони погоджують, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином: 1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія ст. 19-1 ЗУ "Про теплопостачання"; 2) в будь якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; 3) з поточного рахунку споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховується як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку - у разі коли на споживача не поширюється дія ст. 19-1 ЗУ "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання (пп. 1, 2, 3 п. 6.2).

Споживач зобов`язаний, зокрема своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, передбачених цим договором (пп. 6, п. 7.2). У разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року №20.

Сторони погодили, що з врахуванням п. 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором (п.п. 8.2, 8.3).

Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної даності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить 5 років (п. 10.3). Усі зміни і доповнення до договору оформляються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін (п. 11.3).

Договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору. Будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору (пп 3, 4 п. 11.3 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року до 31.03.2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1).

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 року сторони визначили, що постачальник передає споживачу з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року (включно) газ обсягом до 2 100 тис. куб.м., у т.ч. по місяцях (тис.куб.м.): квітень 350, травень 350, червень 350 (2 квартал 1 050), липень 350, серпень 350, вересень 350 (3 квартал - 1 050). Ціна за 1 000 куб.м. за цим договором з 01.04.2017 становить 4 942 грн. 00 коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати 5 930 грн. 40 коп. Зменшено розмір пені до 16,4% річних. Строк дії договору визначено з 01.10.2016 по 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного виконання (т. 1. а.с. 20-21).

Додатковою угодою №3 від 19.04.2017 року сторони визначили, що постачальник передає споживачу з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 2 650 тис. куб.м., у т.ч. по місяцях (тис.куб.м.): квітень 950, травень 350, червень 350 (2 квартал 1 600), липень 350, серпень 350, вересень 350 (3квартал - 1 050). (т. 1. а.с. 22).

Місцевий суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази, що Договір №4725/1617-ТЕ-2 від 29.09.2016 року постачання природного газу був розірваний або визнаний в судовому порядку недійсним, отже на день розгляду справи є чинним.

На виконання умов договору позивач в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року поставив природний газ на загальну суму 73 480 063 грн. 73 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 39-50).

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, що підтверджується спільними протокольними рішеннями, зведеними реєстрами, випискою по рахунку (т.1. а.с. 51-68).

06.05.2020 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 09.04.2020 №14/4-2455-20 до Комунального підприємства "Підприємство теплових мереж "Ковельтепло" про стягнення 1 819 153 грн. 30 коп., з яких: 393 556 грн. 13 коп. пені, 342 140 грн. 32 коп. 3% річних, 1 083 456 грн. 85 коп. інфляційних втрат та судових витрат по справі.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем згідно договору постачання природного газу №4725/1617-ТЕ-2 від 29.09.2016 року зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого природного газу.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 07.05.2020 року у справі №903/313/20 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10.06.2020 року.

28.05.2020 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшов відзив №979 від 26.05.2020 року, згідно якого відповідач позовні вимоги заперечував, оскільки заборгованість за постачання природного газу виникла не з вини підприємства, а у зв`язку з порушенням строків сплати коштів населенням, заборгованістю держави по пільгах та субсидіях, так як відповідач не є кінцевим споживачем природного газу.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.06.2020 року розгляд справи №903/313/20 призначено на 01.07.2020 року.

Господарський суд Волинської області протокольною ухвалою від 29.07.2020 року розгляд справи №903/313/20 по суті відклав на 26.08.2020 року.

20.08.2020 року від відповідача КП "ПТМ "Ковельтепло" на адресу суду надійшли додаткові пояснення №1310 від 20.08.2020 року, згідно яких відповідач позовні вимоги не визнає повністю та просить у задоволенні позову відмовити, оскільки заборгованість за постачання природного газу виникла не з вини підприємства, а у зв`язку з порушенням строків сплати коштів населенням, оскільки відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 26.08.2020 року у справі №903/313/20 повідомлено позивача та відповідача про відкладення розгляду справи по суті на 16.09.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.09.2020 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду справи №903/918/19 та ухвалення у вказаній справі судового рішення. Судом встановлено, що справа №903/918/19 вирішена Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду 16.10.2020 року, повний текст постанови опублікований в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 26.11.2020 року провадження у справі №903/313/20 поновлено. Розгляд справи по суті призначено 11.01.2021 року.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали справи, перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про задоволення позову.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, що підтверджується спільними протокольними рішеннями, зведеними реєстрами, випискою по рахунку, що сторони у договорі постачання №4725/1617-ТЕ-2 від 29.09.2016 року визначили порядок та умови проведення розрахунків за переданий позивачем відповідачу природний газ і передбачили обов`язок Відповідача здійснити своєчасний розрахунок незалежно від обставин надходження на відкритий Відповідачем як теплопостачальною організацією в уповноваженому банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання грошових коштів кінцевих споживачів як оплати вартості теплової енергії, виробленої Відповідачем із природного газу позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та вважає, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 Цивільного кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 11, 629 ЦК України вбачається, що договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 265 ГК України визначено поняття договору поставки як договору, за яким одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення (ч. 2 ст. 265 ГК України).

Пунктами 27, 31, 37 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" №329-VIII від 09.04.2015 визначено, що природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі природний газ) суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск 760 міліметрів ртутного стовпа і температура 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією; постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; споживач фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частиною 2 ст. 13 ЗУ "Про ринок природного газу" до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина третя статті 13 цього Закону).

Отже, постачання природного газу споживачам є різновидом господарської діяльності, що здійснюється на підставі договору постачання, який укладається між постачальником та покупцем (споживачем) із визначенням взаємних прав та обов`язків сторін такого господарського договору. Законодавцем до обов`язків споживача віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості придбаного (спожитого) природного газу, невиконання чи неналежне виконання якого тягне за собою наслідки у вигляді відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Законом України "Про теплопостачання" №2633-IV від 02.06.2005 року визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та поширено сферу дії Закону на врегулювання відносини, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що виробництво теплової енергії господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; постачання теплової енергії (теплопостачання) господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; теплогенеруюча організація суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Отже, виробництво та (або) постачання теплової енергії є різновидами господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою створення теплової енергії шляхом перетворення енергетичних ресурсів, у тому числі природного газу, та її подальшого надання споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілу теплової енергії на підставі укладених із споживачами договорів.

Господарську діяльність з виробництва теплової енергії здійснюють теплогенеруючі організації, а постачання споживачам теплової енергії, як продукту виробництва, належить до видів господарської діяльності теплопостачальної організації. Водночас, законодавець не забороняє здійснення зазначених видів господарської діяльності (як виробництва, так і постачання теплової енергії) одним суб`єктом господарювання.

Пунктом 2 Розділу III Статуту ПТМ "Ковельтепло", затвердженого рішенням Ковельської міської ради №54/8 від 22.08.2019 року, до видів діяльності підприємства-відповідача віднесено виробництво та постачання теплової енергії, забезпечення тепловою енергією населення та інших споживачів.

З огляду на види господарської діяльності відповідача щодо виробництва і постачання теплової енергії, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України "Про теплопостачання" при визначенні порядку розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ як енергоресурс.

Положеннями статті 78 ГК України передбачено особливості здійснення господарської діяльності суб`єктом господарювання як комунальним унітарним підприємством, що утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Водночас, зазначена організаційно-правова форма підприємства не зумовлює винятків щодо здійснення ним підприємницької діяльності як самостійної, ініціативної, систематичної та на власний ризик господарської діяльності з метою одержання прибутку (стаття 42 ГК України).

Отже, правовий статус підприємства-відповідача як заснованого на комунальній власності територіальної громади міста Ковеля в організаційно-правовій формі комунального унітарного комерційного підприємства (пункти 2, 3 Розділу I Статуту ПТМ "Ковельтепло") не звільняє його від підприємницьких ризиків, що можуть виникнути під час здійснення господарської діяльності з виробництва і постачання теплової енергії та гарячої води безпосереднім споживачам на підставі договорів та пов`язані, зокрема, із несвоєчасними розрахунками споживачів за поставлені їм відповідачем як теплопостачальною організацією енергоносії та затримкою держави у виділенні пільг та субсидій на часткове покриття вартості енергоносіїв, спожитих пільговими категоріями споживачів теплової енергії та гарячої води.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання", діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.

Отже, правовідносини гарантованого постачальника природного газу, яким є позивач, та теплопостачальної організації, яка використовує природний газ у цілях виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, опосередковуються шляхом укладення договорів постачання природного газу на засадах строковості, оплатності та цільового використання поставленого ресурсу.

Як свідчать матеріали справи 29.09.2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір №4725/1617-ТЕ-2 постачання природного газу, за умовами пункту 1.1. якого АТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальник, зобов`язався поставити споживачу ПТМ "Ковельтепло" у 2016-2017 роках природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а відповідач-споживач зобов`язався оплатити переданий йому у власність позивачем-постачальником природний газ на умовах цього договору.

Порядок розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником, визначено статтею 19-1 ЗУ "Про теплопостачання". Водночас, при розгляді спорів щодо розрахунків споживачів природного газу, використаного у виробництві теплової енергії, із гарантованими постачальниками відповідно до договорів постачання природного газу, необхідно враховувати, що положення статті 19-1 цього Закону поширюються на правовідносини, що виникають під час розрахунків між споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями на підставі договорів на постачання теплової енергії, а також між теплопостачальними організаціями та теплогенеруючими організаціями (у разі якщо виробництво та постачання теплової енергії здійснюються різними суб`єктами господарювання) у розрахунках за придбану теплову енергію як продукт виробництва для його подальшого продажу споживачам.

Так, ч. 1 ст. 19-1 ЗУ "Про теплопостачання" визначено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" перебачено, що поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі рахунки із спеціальним режимом використання) рахунки теплопостачальної організації, відкриті в уповноваженому банку і призначені для зарахування коштів, що вносяться споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником.

Положеннями частини третьої статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії, зазначення про оплату споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання.

Отже, законодавцем передбачено спеціальну процедуру розрахунку за спожиту теплову енергію, вироблену із природного газу як ресурсу, поставленого гарантованим постачальником, шляхом зарахування коштів споживачів та теплопостачальних організацій, які купують теплову енергію у теплогенеруючих організацій для її подальшого постачання споживачам, на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними організаціями (для зарахування коштів споживачів теплової енергії) та теплогенеруючими організаціями (для зарахування коштів теплопостачальних організацій за придбану теплову енергію як товар) в уповноваженому банку. Водночас, частиною першою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" імперативно визначено, що оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Зазначена норма поширюється на споживачів, які сплачують за поставлену їм теплову енергію теплопостачальними організаціями, а також на теплопостачальні організації під час розрахунків за придбану теплову енергію у теплогенеруючих організацій.

Частиною четвертою, п`ятою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

Отже, стаття 19-1 Закону України "Про теплопостачання" не визначає порядку здійснення розрахунків теплогенеруючих та теплопостачальних організацій з гарантованим постачальником за обсяг спожитого ними природного газу, не містить норм щодо обмеження принципу свободи договору при встановлені сторонами у договорі постачання порядку та умов проведення розрахунків за поставлений природний газ. Водночас, у частинах четвертій та п`ятій статті 19-1 цього Закону міститься відсильна норма до порядку розподілу коштів, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 12 ГК України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Таке регулювання визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року (далі Порядок №20), який діяв на час укладення договору постачання 29.09.2016 року і втратив чинність з 01.01.2018 року.

За змістом Порядку №20 вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання з відшкодування частини витрат теплопостачальних організацій, пов`язаних з виробництвом і постачанням теплової енергії та гарячої води населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме на оплату послуг тепло-, водопостачання.

Пунктом 6 Порядку №20 визначено, що органи Державної казначейської служби України (далі Казначейство) на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку №20).

Спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (далі Порядок №493, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає взаємовідносини, зокрема, між органами Казначейства, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, що проводяться відповідно до Порядку №20.

Згідно з пунктом 1.2 Порядку №493, розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків (далі СПР), форми яких наведені у додатках 1, 2, 3 до цього Порядку.

За змістом пункту 1.5 Порядку №493 вбачається, що НАК "Нафтогаз України" підписує з учасниками розрахунків СПР протягом п`яти робочих днів. Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання СПР виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до Порядку. Останній учасник розрахунків не пізніше наступного дня після підписання СПР повідомляє інших учасників про підписання та направляє їм підписані СПР.

Зазначене свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату теплової енергії та гарячої води.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між гарантованим постачальником природного газу та теплопостачальною організацією, визначений Порядком №217, держава гарантує відшкодування частини витрат теплопостачальних організацій, пов`язаних із постачанням теплової енергії населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг відповідно до Порядку №20. Держава офіційно визнає неспроможність теплопостачальних організацій забезпечити своєчасні розрахунки у цій частині (залежно від рівня отриманих пільг і субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині теплопостачальними організаціями, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання правовідносин, що склалися між гарантованими постачальниками природного газу та теплопостачальними організаціями на підставі укладених між ними договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами договору постачання природного газу в цій частині (щодо розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Відтак, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить Порядок №20 та Порядок №493.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату послуг із постачання теплової енергії за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком №256, згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Виходячи з положень Порядків №20, №256, №493 механізм і строки розрахунків за надані пільговим категоріям населення послуги, зокрема з теплопостачання, за рахунок субвенцій з державного бюджету здійснюються у такому порядку:

- не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення;

- органи Казначейства протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Казначейської служби;

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Казначейства, для здійснення відповідних видатків;

- головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Отже, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання теплової енергії певним категоріям населення фактично регулюються Порядками №20, №256, №493, а підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

Така правова позиція узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі №904/1210/18 у правовідносинах щодо розрахунків за постачання природного газу пільговим категоріям населення за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до правового висновку, викладеного Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постанові від 31.05.2019 у справі №924/296/18, про те, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Водночас, підписання спільних протокольних рішень свідчить про те, що сторони погодилися на встановлення між ними іншого (відмінного від того, що передбачений у договорі) порядку розрахунків.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що відшкодування коштів на пільги та субсидії здійснюється з Державного бюджету України за рахунок субвенцій за спеціальною процедурою і такі кошти не є коштами теплопостачальної організації як суб`єкта господарювання, що здійснює виробництво та постачання теплової енергії для потреб споживачів, вартість споживання якої пільговими категоріями населення компенсується коштами з державного бюджету.

Отже, у разі здійснення теплопостачальною організацією розрахунків за отриманий у гарантованого постачальника природний газ за рахунок субвенцій з державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень, підписаних між постачальником, споживачем природного газу та іншими учасниками розрахунків з боку держави, нарахування відповідачу-споживачу пені на підставі пункту 8.2. договору постачання, а також застосування до нього відповідальності за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого газу в порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат є можливим у випадку, якщо відповідач здійснив оплату отриманих ним з державного бюджету коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Підставою для стягнення з Відповідача нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, та застосування до нього штрафних санкцій (пені) у погодженому у договорі поставки розмірі за порушення грошового зобов`язання, може бути наявність у Відповідача, як споживача природного газу, суми основного боргу за розрахунками за отриманий від Позивача природний газ, яка не була предметом регулювання спільних протокольних рішень та несвоєчасно сплачена Відповідачем за рахунок власних коштів.

Як встановлено п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.6.2 Договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами, перерахування кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які розраховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалась дія ст. 19 Закону України Про теплопостачання;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються, як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку - у разі коли на споживача не поширювалась дія ст. 191 Закону України про теплопостачання в частині відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Отже, сторони у договорі постачання №4725/1617-ТЕ-2 від 29.09.2016 року визначили порядок та умови проведення розрахунків за переданий позивачем відповідачу природний газ і передбачили обов`язок відповідача здійснити своєчасний розрахунок незалежно від обставин надходження на відкритий відповідачем як теплопостачальною організацією в уповноваженому банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання грошових коштів кінцевих споживачів як оплати вартості теплової енергії, виробленої відповідачем із природного газу позивача.

Також, сторони в пункті 6.1. договору погодили, що укладення договорів про організацію взаєморозрахунків між постачальником, споживачем та іншими учасникам розрахунків, наявність документально підтверджених сум нарахованих пільговим категоріям споживачів теплової енергії, виробленої та поставленої відповідачем, субсидій для оплати вартості спожитої теплової енергії, не змінює строків та умов розрахунків сторін за договором постачання природного газу №4725/1617-ТЕ-2 від 29.09.2016 року.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку під час здійснення розрахунків за спожитий природний газ сторони мають керуватися реєстрами нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, затвердженими НКРЕКП у відповідності до Постанови КМУ №217 від 18.06.2014р.

Реєстри нормативів перерахування коштів АТ НАК "Нафтогаз України", що надходять, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію затверджувались кожного місяця відповідними постановами НКРЕКП.

а саме:

- в жовтні 2016р. від населення 0,00;

- в листопаді 2016р. від населення 0,00%;

- в грудні 2016р. від населення 78,26;

- в січні 2017р. від населення 78,26%;

- в лютому 2017р. від населення 0,00%;

- в березні 2017р. від населення 67,38%;

- в квітні 2017р. від населення 77,07%;

- в травні 2017р. від населення 75,37%;

- в червні 2017р. від населення 78,26%;

- в липні 2017р. від населення78,26%;

- в серпні 2017р. від населення 76,53%;

- в вересні 2017р. від населення 76,53%;

- в жовтні 2017р. від населення 68,16%;

- в листопаді 2017р. від населення 68,59%;

- в грудні 2017р. від населення 68,59%;

- в січні 2018р. від населення 63,75%.

Матеріали справи свідчать, що Відповідач здійснив усі залежні від нього заходи для дотримання вимог чинного законодавства щодо проведення розрахунків в частині вартості природного газу, а також затверджених НКРЕКП нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання.

Постановою Кабінету міністрів України №20 від 11.01.2005р. Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-водопостачання і водовідведення, квартирної плати.

Постановою Кабінету міністрів України №256 від 04.03.2002р. Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету зі змінами передбачено, зокрема п.8, що розрахунки за надані пільги та субсидії на оплату природного газу, послуг з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення з підприємствами-надавачами здійснюються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання , відкриті в органах Казначейства.

Відповідно до п.8-1 даного Порядку Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на виробництво теплової енергії, та/або їх відокремленими структурними підрозділами отримані кошти спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) та інших енергоносіїв, спожитих для виробництва теплової енергії.

Таким чином, маючи дебіторську заборгованість по субсидіях і пільгах підприємство частково проводило розрахунки передбачені п.8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з Державного бюджету затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р №256.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по пільгах та субсидіях станом на:

01.11.2016р. становила 9 802 713,44.грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків на 01.11.2016р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.12.2017р. - 22 480 460,70 грн, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків на 01.12.2016р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.01.2017р. - 28 639 132,36 грн, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків на 01.01.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.02.2017р. - 19 703 466,38 грн, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків на 01.02.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло"та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.03.2017р. - 33 040 851,65 грн, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків на 01.03.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.04.2017р. - 33 079 248,03 грн, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків на 01.04.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.05.2017р. - 38 702 687,11 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків на 01.05.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.06.2017р. - 29 491 002,05 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків на 01.06.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.07.2017р.- 29 763 163,90 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків на 01.07.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.08.2017р.- 30 935 780,62 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків на 01.08.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.09.2017р.- 19 407 205,44 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків на 01.09.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.10.2017р.-19 116 416,58 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків на 01.10.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.11.2017р. - 12 361 396,68 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків на 01.11.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.12.2017р. - 21 300 262,23 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків на 01.12.2017р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради;

01.01.2018р. - 31 347 676,71 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків на 01.01.2018р. підписаного між ПТМ "Ковельтепло" та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради.

Також з матеріалів справи вбачається, що 08.11.2016 року між Головним управлінням Державної казначейської служби у Волинській області, Департаментом фінансів Волинської обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням виконавчого комітету Ковельської міської ради Підприємством Теплових мереж "Ковельтепло" та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №2655 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 6 209 603,23 грн, яке було профінансовано 16.12.2016р. (т. 1. а.с. 54 - 56).

12.01.2017 року укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №58 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 19 200 000,00 грн, яке було профінансовано 17.01.2017р. (т. 1. а.с. 57 - 59).

01.02.2017 року укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №676 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 12 812 673,57 грн, яке було профінансовано 02.03.2017р. (т. 1. а.с. 60 - 62).

03.03.2017 року укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №1439 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 11 400 000,00 грн, яке було профінансовано 23.08.2017р. (т. 1. а.с. 63 - 65).

05.04.2017 року укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №2058 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 9 641 169,65 грн, яке було профінансовано 05.10.2017р. (т. 1. а.с. 66 - 68).

09.11.2017 року укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №3844 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 3 498 510,14 грн, яке 29 січня 2018р. згідно платіжного доручення №4 було профінансовано 3 498 510,14 по Постанові №256 від 04.03.2002р. (відповідно до цієї Постанови спільні протокольні рішення не укладалися).

Таким чином, несвоєчасність відшкодування пільг та субсидій державою спричиняла неможливість ПТМ Ковельтепло своєчасно проводити розрахунки за спожитий природний газ за договором №4725/1617 - ТЕ-2 від 29.09.2016р.

Враховуючи те, що державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків у відповідності до статті 19-1 Закону України Про теплопостачання від 02.05.2005р. та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р., Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., що по суті, усуває ПТМ Ковельтепло від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, чи за рахунок відшкодування пільг та субсидій споживачам, і відповідач не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставку природного газу.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставку природного газу, у зв`язку з чим вина відповідача у простроченні платежів за спірним договором відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно зі статтею 217 Господарського кодексу України та статтею 614 Цивільного кодексу України, позбавляє позивача можливості застосовувати до відповідача заходи відповідальності, передбачені пунктом 8.2. Договору та у свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалася між сторонами на підставі укладеного між ними договору.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

Тобто, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належать, зокрема, Порядок від 04.03.2002р. №256 та Порядок від 11.01.2005р. №20.

Тому, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного) застосування чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що заборгованість за природний газ по договору №4725/1617-ТЕ-2 повністю сплачена в січні 2018р.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Також, слід зазначити, що для застосування штрафних санкцій, зокрема пені, передбаченої пунктом 8.1 Договору та наслідків порушення грошових зобов`язань, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених Порядками №20 та №256.

Доказів, які підтверджують, що перерахування коштів було здійснено з порушенням строків, встановлених Порядками №20 та №256 з вини відповідача в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи свідчать, що загальна вартість поставленого відповідачу природного газу становить 73 480 063,73 грн.

Спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України було сплачено заборгованість за договором №4725/1617-ТЕ-2 від 29.09.2016 на загальну суму 62 761 956,59 грн.

Решту коштів за спожитий природний газ в сумі 10 718 107,14 грн. було сплачено Відповідачем з рахунку із спеціальним режимом використання, що підтверджується звітами з 02.12.2016 по 10.12.2017 (т. 1 а.с. 168 - 176).

Однак. позивач здійснив нарахування штрафних санкцій на суми коштів, які були необґрунтовано визначені ним в якості прострочення оплати за природний газ на загальну суму 73 480 063,73 грн.

Враховуючи, що Відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставку природного газу на загальну суму 62 761 956,59 грн. яку було сплачено за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, колегія суддів вважає, що вина Відповідача у простроченні платежів за договором №4725/1617-ТЕ-2 від 29.09.2016 на загальну суму 62 761 956,59 грн. відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно зі статтею 217 Господарського кодексу України та статтею 614 Цивільного кодексу України, позбавляє Позивача можливості застосовувати до Відповідача заходи відповідальності, передбачені пунктом 8.2. Договору та у свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Оскільки заборгованість за Договором №4725/1617-ТЕ-2 від 29.09.2016 в сумі 10 718 107,14 грн. було погашено Відповідачем власними коштами, колегія суддів вважає, що в даному випадку правомірним буде нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання на заборгованість в сумі 10 718 107,14 грн.

Перевіривши надані Відповідачем розрахунки розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку, що вони є арифметично вірними.

При цьому, в розрахунках Відповідачем здійснено окремо нарахування розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, яку було сплачено власними коштами.

Однак, місцевий суд, при вирішенні спору у даній справі неповно дослідив обставини, що мають значення для справи, не встановив суму заборгованості, погашену з порушенням визначеного пунктом 6.1 договору строку оплати газу, не взявши до уваги безпідставність нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми оплачені за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України згідно постанов КМУ №20 від 11.01.2005 та №256 від 04.03.2002.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що до стягнення з Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає 264 717,55 грн. пені, 44 355,93 грн. - 3% річних, 248 908,44 грн. інфляційних втрат.

У стягненні 128 838,58 грн. пені, 297 784,39 грн. - 3% річних та 834 548,41 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Щодо вимог Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" про зменшення розміру пені до 50%, колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів вважає, що розмір пені, що підлягає стягненню з Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" в сумі 264 717,55 грн. не можна вважати надмірно великим порівняно із сумою основної заборгованості.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції позовні вимоги заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову та не звертався з клопотанням про зменшення розміру пені.

А тому, колегія суддів дійшла до висновку, що вимога апелянта про зменшення розміру пені на 50% не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу Україна належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з аналізу зазначених норм процесуального права, обов`язок доказування тих обставин, на які посилаються учасники судового процесу, як на підставу своїх вимог або заперечень покладено на сторони. При цьому, суд позбавлений прав самостійно збирати докази, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи все викладене вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 11.01.2021 р. у справі №903/313/20 прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки місцевим господарським судом не повністю досліджено обставини справи, не надано належну оцінку долученим до матеріалів справи доказам.

А тому, апеляційна скарга Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Волинської області від 11.01.2021 р. у справі №903/313/20 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 264 717,55 грн. пені, 44 355,93 грн. - 3% річних, 248 908,44 грн. інфляційних втрат, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на рішення господарського суду Волинської області від 11.01.2021 р. у справі №903/313/20 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 11.01.2021 р. у справі №903/313/20 скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Підприємство теплових мереж "Ковельтепло" (45000, Волинська область, м. Ковель, Вул. Володимирська, буд 97а., код ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6., ) 264 717,55 грн. пені, 44 355,93 грн. - 3% річних, 248 908,44 грн. інфляційних втрат, 8 369,72 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову.

В решті позову відмовити.".

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6., ) на користь Комунального підприємства "Підприємство теплових мереж "Ковельтепло" (45000, Волинська область, м. Ковель, Вул. Володимирська, буд. 97а., ) 12 554,60 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Волинської області видати накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Справу №903/313/20 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "10" березня 2021 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Тимошенко О.М.