Справа № 909/965/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.03.2021 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Стефанів Т. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 б/н від 04.03.2021 (вх. № 3590/21 від 09.03.2021) про визнання грошових вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів у справі

за заявою: Приватного підприємства "Поділля-2008"

до боржника: Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат"

про банкрутство,

в с т а н о в и в :

В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа за заявою ПП "Поділля-2008" про банкрутство ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".

Ухвалою суду від 12.02.2021 постановлено: відкрити провадження у справі про банкрутство ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат"; залучити до участі у справі Міністерство оборони України, як представника органу, уповноваженого управляти державним майном; визнати грошові вимоги ПП "Поділля-2008" до боржника у розмірі 240217 грн 33 коп. основної заборгованості та 21020 грн 00 коп. судового збору; ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; ввести процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 01.08.2021; призначити розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ткачука О. В.; встановити оплату послуг арбітражному керуючому у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень за рахунок коштів заявників, авансованих на депозитний рахунок суду; офіційно оприлюднити повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат"; зобов`язати боржника провести аудит; зобов`язано вчинити ряд інших дій; попереднє засідання суду призначити на 06.04.2021.

12.02.2021, на сайті Вищого господарського суду України було оприлюднено повідомлення про відкриття Господарським судом Івано-Франківської області провадження у справі № 909/965/20 про банкрутство ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".

09.03.2021 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява б/н від 04.03.2021 (вх. № 3590/21) про визнання грошових вимог в сумі 251918 грн 97 к. та включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви в обов`язковому порядку додаються докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна, а також документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

Заявником, ОСОБА_1 не подано суду доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку.

Натомість, як вбачається зі змісту заяви про грошові вимоги заявник вказує, що заявлені нею вимоги за своєю правовою природою є заробітною платою, відтак судовий збір сплаті не підлягає.

Суд, дослідивши подану заяву з додатками вважає за доцільне зазначити наступне.

Так, згідно п. 15 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються фізичні особи (крім суб`єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Разом з тим, як вбачається зі змісту судових рішень, поданих заявником на підтвердження своїх вимог в одному випадку спір розглянуто стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в іншому - стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення по день фактичного розрахунку (день винесення судового рішення). Вимоги, що не підтверджені судовим рішенням також є нарахуванням за час затримки виконання рішення по день фактичного розрахунку.

В даному випадку, для встановлення наявності чи відсутності підстав для сплати судового збору за вказаними вимогами необхідно визначити, чи входить середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку до структури заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Водночас згідно зі ст. 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У рішенні від 15.10.2013 за № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі або оформлюється наказом чи розпорядженням роботодавця (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Припинення та розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу не може вважатись заробітною платою та не витікає із трудового договору як підстава для виплат. Аналогічно, не може вважатись заробітною платою і середній заробіток за час затримки виконання рішення по день фактичного розрахунку. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

З аналізу наведених норм вбачається, що заробітною платою можливо вважати грошовий еквівалент, який сплачується працівнику за виконану ним роботу.

У разі встановлення обставин вимушеного прогулу працівника (звільнення без законної підстави ст. 235 КЗпП України та/або затримка виконання рішення про поновлення на роботі ст. 236 КЗпП України), що має місце в даному випадку, такому працівнику виплачується не грошовий еквівалент виконаної роботи, а передбачена Кодексом законів про працю України компенсаційна виплата у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, підстави та порядок виплати якого регламентовані ч. 2 ст. 235, ст. 236 КЗпП України не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 369/10046/18.

Таким чином, від сплати судового збору за подання кредиторської вимоги до боржника ОСОБА_1 не звільняється.

"Право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом п. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2021 року складає 2270 грн 00 коп.

Відповідно сплаті підлягає судовий збір в сумі 4540 грн 00 к.

Суд звертає увагу позивача на платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях.

Отримувач коштів: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Ів.-Фр./ 22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37951998

Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО): 899998

Рахунок отримувача: UA3009612

Код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу:*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Івано-Франківської області (назва суду, де розглядається справа)

При заповненні платіжного документа у графі "Код платника" платником судового збору - юридичною особою зазначається код ЄДРПОУ, а платником - фізичною особою - ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв`язку з релігійними переконаннями, зазначаються його паспортні дані.

Приклад заповнення графи "Призначення платежу": *;101; ; Судовий збір, за позовом ОСОБА_2 , Господарський суд Івано-Франківської області.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до п. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 162, 164 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 ст. 174 ГПК України визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_1 б/н від 04.03.2021 (вх. № 3590/21 від 09.03.2021) про визнання грошових вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів без руху та встановлення десятиденного строку, з дня одержання заявником цієї ухвали, на усунення виявлених судом недоліків.

Керуючись ст. 2, 45 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 174, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 б/н від 04.03.2021 (вх. № 3590/21 від 09.03.2021) про визнання грошових вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів - залишити без руху.

Заявнику ОСОБА_1 у десятиденний строк, з дня отримання даної ухвали, усунути недоліки заяви про визнання грошових вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів, а саме надати Господарському суду Івано-Франківської області докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (4540 грн 00 к.).

У разі невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і підлягає поверненню заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Учасники справи можуть отримувати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою http://court.gov.ua/fair/sud5010/ та на вебсторінці Єдиного державного реєстру судових рішень за вебадресою http://reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Ухвалу підписано 11.03.2021.

Суддя Т. В. Стефанів