УХВАЛА

м. Київ

09.03.2021Справа № 910/3473/21

Господарський суд міста Києва у складі Пукшин Л.Г., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркувальні системи" (01021, м. Київ, вул. Інститутська,буд. 16, оф. 1/5) про забезпечення позову до пред`явлення позову

особи, які можуть отримати статус учасників справи (відповідачів):

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6),

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІП Охорона" (01034, м. Київ, вул. володимирська, 51/53, оф. 46).

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркувальні системи" звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, у якій просить суд задовольнити заяву та до вирішення судового спору по суті вжити наступних заходів:

- заборонити КП "Київтранспарксервіс" укладати будь-які договори та/або вчиняти будь-які інші дії, пов`язані з передачею права користування фіксованими місцями для паркування, а саме: 136 (сто тридцять шість) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 15 (п`ятнадцять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що знаходяться за адресою: м. Київ, Деснянський р-н, вул. Бальзака, 55-а, в межах ІІІ територіальної зони паркування в м. Києві.

- заборонити КП "Київтранспарксервіс", ТОВ "ВІП Охорона" чинити перешкоди ТОВ "Паркувальні системи" в користуванні фіксованими місцями для паркування, а саме: 136 (сто тридцять шість) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 15 (п`ятнадцять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що знаходяться за адресою: м. Київ, Деснянський р-н, вул. Бальзака, 55-а, в межах III територіальної зони паркування в м. Києві, у тому числі заборонити чинити перешкоди в допуску працівників та/або представників ТОВ "Паркувальні системи" та в проїзді (виїзді) транспортних засобів до вказаних місць для паркування.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що 31 грудня 2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Паркувальні системи" та Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" було укладено Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП - 2015-01/49 (далі - договір), а саме: 136 (сто тридцять шість) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 15 (п`ятнадцять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, за адресою: м. Київ, Деснянський р-н, вул. Бальзака, 55-а, в межах III територіальної зони паркування в м. Києві.

За доводами заявника, оскільки КП "Київтранспарксервіс" жодного разу, в передбачений п.6.3 договору формі, не заявило вимогу про розірвання договору, останній продовжував свою дію спочатку до 31.12.2020, а потім, - до 31.12.2023.

Разом з тим, як зазначає заявник, 29 січня 2021 року на території зазначеного паркувального майданчику з`явились представники КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ "ВІП Охорона" (останні діяли на підставі Договору про надання послуг з охорони №П.3.21 від 25.01.2021 р., укладеного між КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ "ВІП Охорона") які в усному порядку повідомили представників заявника про закінчення дії договору та почали чинити перешкоди у користуванні паркувальним майданчиком, зокрема фізично заблокували доступ представників ТОВ "Паркувальні системи" до своїх робочих місць, чим повністю унеможливили належне виконання зобов`язань за договором.

Заявник у поданій заяві зазначає, що він має намір звернутись до суду із позовом про визнання договору №ДНП-2015-01/49 від 31.12.2014 продовженим. При цьому зазначає, що оскільки КП "Київтранспарксервіс" вчиняє дії, що свідчать про невизнання таких прав заявника, та має намір розпоряджатися спірним паркувальним майданчиком на власний розсуд (зокрема, передавати в користування іншим особам) можна дійти висновку про наявність передбачених процесуальним законодавством підстав для забезпечення позову.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи зі змісту заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про безпідставність останньої, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів жодним чином не обґрунтована і документально не підтверджена, не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, як і пов`язаності предмета спору із заявленими вимогами про забезпечення позову, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом також враховано, що обставини правомірності або неправомірності користування заявником спірним паркувальним майданчиком належить встановлювати безпосередньо під час вирішення спору, у зв`язку з чим наведені у заяві твердження не можуть бути єдиною та достатньою підставою для забезпечення майбутнього позову.

Так, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову саме в такий спосіб, який було визначено позивачем, порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркувальні системи" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 09.03.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л. Г. Пукшин