ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/121/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Управління поліції охорони в Харківської області, м. Харків
до Державного підприємства "Східний експертно-технічний центр Держпраці", м. Харків
про стягнення 65155,08 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Управління поліції охорони в Харківської області, м. Харків звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Державного підприємства "Східний експертно-технічний центр Держпраці", м. Харків, в якій просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість по договору від 09 липня 2018 року № 32-62885 в сумі 24000,00 грн., пеню в сумі 2994,31 грн., 748,55 грн. процентів річних, 1412,22 грн. збитків від інфляції та штраф в сумі 36000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/121/21; призначено розгляд справи в судовому засіданні на 11 лютого 2021 року на 11:30 та про розгляд справи повідомлено сторін.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засіданні.

Враховуючи пункт 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України 11 лютого 2021 року суд починає розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою суду від 11 лютого 2021 року на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено перерву до 01 березня 2021 року на 11:30 годин.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить долучене до матеріалів справи зворотнє поштове повідомлення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить долучене до матеріалів справи зворотнє поштове повідомлення.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09 липня 2018 року між Управлінням поліції охорони в Харківської області (позивачем, охороною) та Державним підприємством "Східний експертно-технічний центр Держпраці" (відповідачем, замовником) укладено договір № 32-62885 про охорону публічної безпеки і порядку на об`єкті.

Згідно пункту 1.1. договору охорона зобов`язується здійснювати заходи з забезпечення публічної безпеки і порядку на належному на належному замовнику об`єкті фізичної охорони, що зазначений сторонами у дислокації (додаток 1 до договору) об`єкта, що охороняється (далі об`єкт) шляхом виявлення фізичної охорони об`єкта та припинення протиправних посягань на ньому, а замовник зобов`язується виконувати передбачені договором правила майнової безпеки і щомісячно сплачувати охороні встановлену плату.

Відповідно до пунктів 1.4-1.6 договору вид фізичної охорони об`єкта (поліцейська, цивільна) обирається замовником за погодженням з охороною, виходячи із принципу економічності та надійності охоронних послуг і функцій охорони, які покладаються замовником на охорону за цим договором. Охорона об`єкта здійснюється у дні та години, вказані у дислокації. Даний договір не є договором охорони майна або особи у розумінні статті 978 Цивільного кодексу України.

03 грудня 2018 року та 12 грудня 2019 року сторонами до договору вносились зміни до нього про порядок надання охоронних послуг у 2019 та 2020 роках, шляхом підписання відповідних додаткових угод та поновлення додатків 1-3 до договору.

Згідно пунктів 3.1, 3.3-3.5 договору ціна послуг охорони за цим договором є договірною і зазначається сторонами у розрахунку та протоколі узгодження договірної ціни (додатки 2, 3 до договору). Вартість охоронних послуг по договору на кожний окремий місяць розраховується сторонами на підставі дислокації, розрахунку та протоколу узгодження договірної ціни (додатки 1, 2, 3 до договору) відповідно до кількості годин надання цих послуг в кожному окремому місці та їх вартості. Оплата охоронних послуг охорони здійснюється замовником кожного місяця на умовах попередньої оплати, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок охорони до 01 числа кожного поточного календарного місця за такий місяць. Перший платіж замовник здійснює впродовж двох банківських днів після підписання сторонами цього договору. Усі наступні платежі замовник здійснює відповідно до пункту 3.3 договору. Датою оплати (датою виконання замовником зобов`язань) по договору є дата зарахування сплачених замовником грошових коштів на банківський рахунок охорони.

Відповідно до пункту 3.9 договору на вимогу замовника охорона до 15 числа кожного поточного місяця надає замовнику для розгляду і підписання два примірники акта приймання-передачі наданих послуг за попередній місяць, який замовник зобов`язаний протягом наступних п`яти днів підписати і один примірник підписаного акту повернути охороні. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг наданих охороною у звітному місяці, замовник зобов`язаний у той же строк у письмові формі надати охороні свої обґрунтовані заперечення. У випадку неповернення замовником акта приймання-передачі наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих охороною у звітному місяці у зазначений вище строк, послуги у такому місяці вважаються наданими охороною замовнику в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

Згідно пункту 4.2.2 договору замовник зобов`язаний прийняти послуги охорони об`єкта в установлений сторонами час дії договору та своєчасно вносити плату за послуги охорони у визначеному договором обсязі і строки та за реквізитами, вказаними в отриманих рахунках на оплату за відповідний місяць.

Відповідно до пунктів 7.1-7.2 договору у випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг за договором, замовник сплачує охороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який нараховується пеня) від суми простроченої плати за кожний день прострочення платежів. У випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг за договором понад 10 днів, він сплачує охороні (крім пені) погоджену сторонами неустойку (штраф) у розмірі 10 відсотків від суми невиконаного своєчасно зобов`язання. Якщо порушення, про яке йде мова в цьому пункті, будуть систематичними (два і більше рази), замовник сплачує охороні штраф у розмірі 50 відсотків від суми кожного своєчасного не виконаного зобов`язання.

Згідно пункту 9.1 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє з 10 липня 2018 року до 31 грудня 2018 року включно.

Як свідчать матеріали справи, позивач належним чином та в передбаченому порядку виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу послуги з охорони.

Разом з цим, свої грошові зобов`язання щодо оплати послуг по договору перед позивачем Державне підприємство "Східний експертно-технічний центр Держпраці" за липень та серпень 2020 року своєчасно не виконав.

На підставі листа відповідача від 26 серпня 2020 року № 902 дію договору було припинено стронами з 27 серпня 2020 року. На момент розірвання договору заборгованість Державного підприємства "Східний експертно-технічний центр Держпраці" перед позивачем за надані охоронні послуги склала 72000,00 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач за надані позивачем послуги сплатив лише частково, суму у розмірі 48000,00 грн.

Станом на 14 січня 2021 року заборгованість Державного підприємства "Східний експертно-технічний центр Держпраці" перед позивачем складає суму у розмірі 24000,00 грн.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі, в якому останній просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг за надані послуги охорони за договором № 32-62885 від 09 липня 2018 року, в сумі 24000,00 грн.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань, позивачем на підставі умов договору та вимог чинного законодавства заявлено до стягнення з відповідача: 2994,31 грн. пені, 748,55 грн. процентів річних, 1412,22 грн. збитків від інфляції та 36000,00 грн. штрафа.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статтей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Факт надання позивачем на користь відповідача послуг з охорони та вартість таких послуг підтверджуються матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо оплати наданих послуг визначений умовами договору та є таким, що настав.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 24000,00 грн. основної заборгованості.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд приходить до висновку про його правомірність та арифметичну вірність.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимог в частині стягнення з відповідача 748,55 грн. процентів річних та 1412,22 грн. збитків від інфляції.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно пункту 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 546 Циільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом саттей 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки умовами укладеного між сторонами договору (пунктом 7.1) передбачено відповідальність відповідача у випадку прострочення оплати послуг у вигляді сплати пені у розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, і матеріалами даної справи підтверджено факт прострочення відповідачем оплати наданих послуг вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за таке прострочення суд визнає правомірними.

Перевіривши відповідний розрахунок пені, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2994,31 грн. пені.

Як вже було зазначено вище, пунктом 7.2. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг за договором понад 10 днів, він сплачує охороні (крім пені) погоджену сторонами неустойку (штраф) у розмірі 10 відсотків від суми невиконаного своєчасно зобов`язання. Якщо порушення, про яке йде мова в цьому пункті, будуть систематичними (два і більше рази), замовник сплачує охороні штраф у розмірі 50 відсотків від суми кожного своєчасного не виконаного зобов`язання.

Оскільки матеріалами даної справи підтверджується факт систематичного прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати щомісячних платежів за надані послуги за договором, та взагалі остаточне невиконання останнім своїх зобов`язань за цим договором, вимоги позивача про нарахування відповідачу штрафу у розмірі 50 відсотків від суми кожного своєчасного не виконаного зобов`язання суд визнає правомірними.

На підставі зазначеного пункту договору позивачем нараховано відповідачу до стягнення 36000,00 грн. неустойки (штрафу).

Разом з тим, згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Згідно статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства, а водночас і цивільного судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Розглянувши вимоги позивача в контексті вищевказаних положень закону, суд зазначає, що розмір заявлених до стягнення неустойки (штрафу) становить суму більшу ніж сума існуючої у відповідача перед позивачем заборгованості за договором. Крім того, сума штрафних санкцій становить 50 % від загальної суми послуг, наданих позивачем в рамках договору, тобто передбачені договором штрафні санкції є надмірно великими в порівнянні з сумою послуг. Суд також враховує, що позивач не надав суду будь-яких доказів понесення збитків в зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань, а матеріалами справи підтверджено той факт, що більшу частині існуючої заборгованості за договором відповідач сплатив. До того ж, позивач у даній справі реалізував своє право на нарахування відповідачу пені, інфляційних та річних в зв`язку з простроченням останнім виконання своїх зобов`язань за договором, тобто певною мірою компенсував

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в разі стягнення з відповідача всієї заявленої до стягнення суми неустойки (штрафу) буде порушено принципи справедливості, добросовісності та розумності.

За таких обставин, суд керуючись частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України вважає за необхідне при прийнятті даного рішення зменшити розмір неустойки (штрафу), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 18000,00 грн., а в решті позову про її стягнення відмовити.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістомстатті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 165, 196, 201, 208-210, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний експертно-технічний центр Держпраці" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 72, ) на користь Управління поліції охорони в Харківської області (61052, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 20, ) основну заборгованість по договору від 09 липня 2018 року № 32-62885 в сумі 24000,00 грн., пеню в сумі 2994,31 грн., 748,55 грн. процентів річних, 1412,22 грн. збитків від інфляції, штраф в сумі 18000,00 грн. та 2270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "09" березня 2021 р.

Суддя П.В. Хотенець