ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. Справа№ 910/12751/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020

у справі №910/12751/20 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 23780,64 грн,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в розмірі 23780,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі (ТОВ "Екотехноінвест") страхового відшкодування, згідно договору страхування №340..0218 від 10.01.2020, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страхової компанії, у якій була застрахована цивільна відповідальність особи, винної у ДТП ( ОСОБА_1 ).

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що вина ОСОБА_1 у ДТП не доведена, а згідно відповіді судового експерта - винною особою у ДТП є водій ТОВ "Екотехноінвест" ( ОСОБА_3 ), майнові інтереси якого були застраховані саме позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26 листопада 2020 року позов задоволено частково.

З Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Альфа Страхування" страхове відшкодування у розмірі 22780 грн. 64 коп та судовий збір у розмірі 2021 грн. 56 коп.

У частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у розмірі 1000,00 грн відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки визначення причин настання страхового випадку, оформлення якого проводилося учасниками ДТП, Євпропротоколом покладено на страховика, який несе зобов`язання по цивільно-правовій відповідальності (відповідач); при проведенні страхового розслідування відповідачем було направлено запит судовому експерту, відповіддю на який встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей ПДР, які були б в причинному зв`язку з ДТП, а у діях водія ОСОБА_3 маються порушення п.10.9 ПДР; визнання ОСОБА_1 своєї вини у ДТП не є підставою для не проведення дослідження причин та обставин ДТП.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 05 лютого 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

29 січня 2021 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідно до положень чинного законодавства учасники ДТП скористались своїм правом скласти Європротокол, у якому виклали всі обставини ДТП і ОСОБА_1 визнав свою вину; судовий експерт, висновок якого наданий відповідачем, не наділений повноваженими встановлювати вину особи у спричиненні ДТП.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2021, у зв`язку із перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., КравчукаГ.А.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10 січня 2020 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "Альфа Страхування" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (страхувальник), укладено договір № 042.0000284.104.0218 добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспортну та добровільного страхування від нещасних випадків (на транспорті). За вказаним договором було застраховано відповідальність власника транспортного засобу: Mercedes-Benz, д.р.н НОМЕР_1 , 2019 року випуску.

02 березня 2020 року о 09 год. 00 хв. у с. Гатне, Київська область сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: Mercedes-Benz, д.р.н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та Fiat д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

З відомостей, які містяться в повідомленні б/н від 02.03.2020 про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes-Benz, д.р.н НОМЕР_1 , було завдано пошкодження, також були завдані пошкодження автомобілю Fiat д.р.н. НОМЕР_2 . Водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем Fiat д.р.н. НОМЕР_2 , у Європротоколі свою вину визнав.

Європротокол це спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді, на спеціальному бланку, так і в електронній формі, з використанням системи "Електронний Європротокол".

Наявний у матеріалах справи Європротокол заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному Європротоколі. Водій ОСОБА_1 вину в ДТП визнав.

Зі схеми ДТП та Європротоколу вбачається, що ДТП сталась під час заїзду на місце стоянки (парковочне місце біля СТО), автомобіль Mercedes-Benz рухався заднім ходом, у той час як водій автомобіля Fiat намагався зайняти те ж саме парковочне місце рухаючись уперед, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних автомобілей.

ТОВ "Екотехноінвест" 04.03.2020 звернулось до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування 04.03.2020 за № док39/4.

Згідно акту огляду транспортного засобу від 04.03.2020 та рахунку-фактури № від 05.03.2020 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mercedes-Benz, д.р.н НОМЕР_1 становить 23561,87 грн.

Відповідно до страхового акту №0396.206.20.01 від 10.01.2020 року сума страхового відшкодування складає 23780,64 грн (сума згідно рахунку СТО).

Згідно платіжного доручення №13768 від 10.04.2020 суму вартості відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz, д.р.н НОМЕР_1 було сплачено на рахунок СТО (філія "Автомобільний центр Київ") у розмірі 23780,64 грн.

Отже, сума розрахована позивачем та виплачена за ремонт автомобіля Mercedes-Benz, д.р.н НОМЕР_1 , становить суму визначену у страховому акті № 0396.206.20.01 від 10.01.2020 та складає 23780,64 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Fiat д.р.н. НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта" на підставі полісу №АО/5360633 з лімітом відповідальності по майну - 100 000 грн, франшизою - 1000 грн.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування від 22.04.2020 № 11961 на суму 23780,64 грн.

Відповідач у відповіді №09-02-20/6206 від 06.07.2020 на заяву від сплати страхового відшкодування відмовився, посилаючись на те, що позивачем не доведено вину водія, застрахованого НАСК "Оранта".

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 23780,64 грн.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, посилався на те, що ДТП відбулась внаслідок порушення водієм автомобіля Mercedes-Benz ОСОБА_3 пункту 10.9 ПДР, на підтвердження чого надано відповідь на запит від 11.06.2020, складену судовим експертом Скороходом К.М.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку щодо доведеності і обґрунтованості позовних вимог, однак встановив, що позивачем не було враховано наявність франшизи в розмірі 1000 грн, у зв`язку із чим задовольнив позов частково, в сумі 22780,64 грн.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у повній відповідності до умов договору страхування №340..0218 від 10.01.2020 майнових інтересів власника автомобіля Mercedes-Benz, д.р.н НОМЕР_1 .

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином позивач у даній справі витупає на правах потерпілого (ТОВ "Екотехноінвест"), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон №1961-IV) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.

У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Згідно положень частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ДТП сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 , який керував автомобілем Fiat, пунктів 10.1, 10.11 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких він не повинен був створювати перешкод водію автомобіля Mercedes-Benz ОСОБА_3 , при виконанні останнім маневру паркування. При цьому, самим ОСОБА_1 визнана вина у ДТП.

Посилання відповідача на відповідь експерта Скорохода К.М. відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки вказана відповідь не відповідає вимогам, які ставляться процесуальним законом (ст. 98 ГПК України) до висновків експерта, а тому не є належним доказом.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності власника автомобіля марки Fiat д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , тобто, особи, яка є винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги до відповідача замість потерпілої особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Статтею 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Матеріалами справи підтверджується, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz, застрахованого позивачем, становила 23780,64 грн, автомобіль 2019 року, отже, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю (згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів), франшиза за полісом становить 1000 грн.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наведені норми чинного законодавства, суд першої інстанції, на підставі наданих обома сторонами доказів, прийшов до юридично вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 22780,64 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в частині стягнення 1000 грн у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26 листопада 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.03.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук