ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2021 р. Справа№ 911/913/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 09.03.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро»

на рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 (повний текст складено 05.10.2020)

у справі №911/913/20 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Войтовське»

про стягнення 413 420,22 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Войтовське» (далі, відповідач) про стягнення 413 420,22 грн штрафних санкцій, з яких: 89 636,00 грн штрафу, 167 101,88 грн пені, 40 941,82 грн інфляційних втрат та 115 740,52 грн 25% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами поставки №КИ-51-270218/ззр-КП та №КИ-52-270218/н-КП від 27.02.2018 в частині своєчасної оплати отриманого від позивача товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі №911/913/20 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що зобов`язання з оплати товару за договорами поставки виконані, проте з простроченням строків оплати, а тому право позивача було порушене відповідачем. Водночас, судом встановлено пропуск встановленого статтею 258 Цивільного кодексу України спеціального строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені та штрафу, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині. Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначив, що оскільки зобов`язання за вищевказаними договорами поставки щодо оплати товару

визначені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Стосовно позовної вимоги про стягнення 115 740,52 грн 25% річних суд, дослідивши наданий позивачем розрахунок, встановив, що він не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування позивачем відсотків річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 23.10.2020 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі №911/913/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- у пунктах 8.4. договорів поставки №КИ-51-270218/ззр-КП та №КИ-52-270218/н-КП від 27.02.2018 визначено, що нарахування неустойки за ними здійснюється протягом всього часу існування заборгованості. Зазначений пункт, на думку скаржника, безпосередньо свідчить про досягнення сторонами згоди щодо збільшення строку позовної давності щодо сплати неустойки;

- судом проігноровано доводи позивача стосовно того, що згідно пунктів 4.7. договорів поставки позивачу надано право, а не обов`язок змінювати ціну за формулами, визначеними підпунктами 4.7.1., 4.7.2. договорів поставки, при цьому позивач таким правом не скористався та ні на дату поставки, ні на дату розрахунку за товар не застосовував валютний еквівалент, що підтверджується долученими до справи додатковими угодами, видатковими накладними та виписками банку по розрахунках відповідача;

- суд не з`ясував обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку суми позову та безпідставно не прийняв до уваги наданий позивачем на вимогу суду в судовому засіданні від 17.09.2020 розрахунок штрафних санкцій.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

01.12.2020 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому відповідач просив суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до наступного:

- підписані між позивачем та відповідачем договори поставки не містять умов про домовленість сторін на збільшення позовної давності, тому до спірних правовідносин слід застосовувати спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу (1 рік). Умови пунктів 8.4. договорів поставки не збільшують строк позовної давності, а лише розширюють строк нарахування штрафних санкцій. Специфікаціями до договорів поставки строк оплати визначений до 01.12.2018, а тому початок перебігу строку для нарахування пені та штрафу розпочався з 02.12.2018 та закінчився 02.12.2019.

- оскільки зобов`язання за договорами поставки щодо оплати товару визначені в гривнях із визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають;

- нарахування позивачем відсотків було здійснено неправильно, оскільки відсотки річних нараховувалися на суму оплат відповідача, а не на суму боргу. Сума боргу, на яку позивач нараховував відсотки річних, останнім не визначена ані у позовній заяві, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» у справі №911/913/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» на рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі №911/913/20, призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» на рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі №911/913/20 на 01.12.2020.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Михальської Ю.Б. згідно наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у відпустці ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 повідомлено учасників справи, що судове засідання, призначене на 01.12.2020, не відбудеться. Водночас, призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» на рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі №911/913/20 на 26.01.2021.

У судове засідання, призначене на 26.01.2021, з`явилися представники позивача та відповідача.

Суд у судовому засіданні 26.01.2021 перейшов до розгляду справи по суті, заслухавши пояснення представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі №911/913/20 оголошено перерву до 09.02.2021.

09.02.2021 електронною поштою до Північного апеляційного господарського суду надійшла промова представника відповідача у судових дебатах, де останній зазначив про неможливість прибути у судове засідання 09.02.2021 через зайнятість у іншому судовому процесу та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі №911/913/20 залишити без змін.

У судове засідання, призначене на 09.02.2021, з`явився представник позивача.

У судовому засіданні 09.02.2021 колегія суддів продовжила розгляд апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у справі оголошено перерву до 09.03.2021.

У судовому засіданні 09.03.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 09.03.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

27.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» (постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Войтовське» (покупець) були укладені договори поставки №КИ-51-270218/ззр-КП та №КИ-52-270218/н-КП (далі, договори поставки).

Відповідно до пунктів 1.1. договорів поставки постачальник поставляє та передає на умовах розстрочення платежу у власність покупцеві продукцію (далі, товар), а покупець зобов`язується прийняти товар у власність та оплатити його в порядку та на умовах, визначених цими договорами.

Згідно пунктів 1.2. договорів поставки загальна кількість та найменування товару, ціна одиниці товару, його співвідношення (асортимент), строк, порядок поставки та оплати визначаються в договорі та Додатках та/або Додаткових угодах та/або Специфікаціях до Договору, які є невід`ємними частинами договорів.

Як встановлено пунктами 2.1. договорів поставки вони набирають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до 31 грудня 2018 року. Закінчення строку дії договорів не звільняє сторін від обов`язку виконати свої договірні зобов`язання, які виникли та мали місце під час дії даних договорів.

Пунктами 2.3. договорів поставки передбачено, що поставка товару з урахуванням умов цих договорів може здійснюватись окремими партіями відповідно до Додатків до цих договорів. Строки поставки кожної партії товару або її частини визначаються в Додатках до цих договорів з урахуванням умов договорів.

Пункт 3.2. договорів поставки передбачає, що загальна кількість товару, що поставляється покупцю за договором, визначається на підставі фактичного обсягу поставленого товару. У випадку розбіжності даних у Додатках до договору та у видаткових накладних щодо кількості товару перевагу має видаткова накладна.

У пунктах 3.3. договорів поставки сторони погодили, що датою поставки, переходу права власності на товар і всіх звичайних ризиків щодо товару, включаючи ризик випадкової загибелі, псування, пошкодження, втрати товару вважається дата фактичної передачі покупцю вивантаженого в місці поставки товару - дата підписання покупцем відповідної видаткової накладної.

Відповідно до пунктів 4.1. договорів поставки загальну суму договору складають суми, відображені в усіх накладних та додатках до відповідного договору, відповідно до яких було поставлено товар протягом строку дії договору.

Згідно пунктів 4.2. договорів поставки ціна (вартість) товару встановлена у національній валюті України - гривні. Грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривні.

Пунктами 4.3. договорів поставки передбачено, що ціна (вартість) товару визначається за взаємною згодою сторонами та вказується у додатках до договорів.

Згідно пунктів 4.4. договорів поставки ціна (вартість) товару повинна бути повністю сплачена постачальнику покупцем на умовах, які зазначені в договорі та додатках до відповідного договору, що є невід`ємною частиною відповідного договору.

Як встановлено пунктами 5.1.1. договорів поставки постачальник зобов`язаний передати товар покупцю у строки та у місці призначення, що визначені в додатках до договору.

За змістом пунктів 5.2.1. договорів поставки покупець зобов`язаний прийняти товар у строки та на умовах договорів та додатків до них, своєчасно здійснити оплату за товар в порядку, що визначений у договорах та/або додатках до них.

Пунктами 5.5. договорів поставки передбачено, що сторони можуть за взаємною угодою змінити кількість (збільшити або зменшити) товару, що поставляється. У такому випадку загальна сума договору визначається як сума ціни (вартості) товару, поставленого згідно видаткових накладних, скоригована, за потреби, за вимогами розділу 4 даного договору.

Відповідно до пунктів 8.3.1. договорів поставки покупець за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5% та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочення, від суми боргу.

Пунктами 8.3.2. договорів поставки встановлено, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару понад 20 календарних днів покупець на підставі статті 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь постачальника 25% річних від суми боргу.

Згідно пунктів 8.4. договорів поставки нарахування неустойки (пені) за цим Договором здійснюється протягом всього часу існування заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами були складені та підписані наступні Додаткові угоди (специфікації), що є Додатками до Договору поставки №КИ-51- 270218/ззр-КП від 27.02.2018:

№1 від 01.03.2018 на суму 1 084 745,28 грн;

№2 від 26.04.2018 на суму 483 149,54 грн;

№3 від 26.04.2018 на суму 483 149,54 грн;

№3 від 02.05.2018 на суму 204 411,12 грн;

№4 від 03.05.2018 на суму 423 576,00 грн;

Також між сторонами були складені та підписані Додаткові угоди (специфікації), що є Додатками до Договору поставки №КИ-52-270218/н-КП від 27.02.2018, а саме:

№1 від 01.03.2018 на суму 184 956,29 грн;

№1 від 01.03.2018 на суму 184 956,29 грн;

№2 від 29.03.2018 на суму 1 101 038,40 грн.

Вказаними специфікаціями строк оплати товару в розмірі 100% погоджений сторонами до 01.12.2018.

На виконання умов Договору поставки №КИ-51-270218/ззр-КП від 27.02.2018 ТОВ «Розмай Агро» поставило та передало у власність СТОВ «Войтовське» товар на загальну суму 2 195 881,94 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- ВН №592 від 19.04.2018 на суму 155 129,04 грн;

- ВН №632 від 22.04.2018 на суму 523 120,80 грн;

- ВН №927 від 04.05.2018 на суму 406 495,44 грн;

- ВН №1042 від 04.05.2018 на суму 204 411,12 грн;

- ВН №1002 від 07.05.2018 на суму 483 149,54 грн;

- ВН №1128 від 10.05.2018 на суму 423 576,00 грн.

На виконання умов Договору поставки №КИ-52-270218/н-КП від 27.02.2018 ТОВ «Розмай Агро» поставило та передало у власність СТОВ «Войтовське» товар на загальну суму 1 285 994,69 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- ВН №156 від 21.03.2018 на суму 184 956,29 грн;

- ВН №258 від 03.04.2018 на суму 300 283,20 грн;

- ВН №302 від 10.04.2018 на суму 800 755,20 грн.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначає, що відповідач прийняті на себе обов`язки за договорами поставки в частині оплати вартості поставленого товару належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за договорами з порушенням строку, погодженого сторонами.

Зазначене, як стверджує позивач, є підставою для стягнення із відповідача 89 636,00 грн штрафу, 167 101,88 грн пені, 40 941,82 грн інфляційних втрат та 115 740,52 грн 25% річних за порушення виконання грошових зобов`язань.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Войтовське» про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат з прийняттям у цій частині рішення про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договори від 27.02.2018 №КИ-51-270218/ззр-КП та №КИ-52-270218/н-КП є договорами поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статей 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повної оплати товару, враховуючи умови договорів поставки із урахуванням специфікацій до них - до 01.12.2018.

Як підтверджується матеріалами справи, а саме видатковими накладними, долученими до позовної заяви (том 1, а.с. 39-47), які підписані сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, позивачем згідно умов договорів поставки було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 481 876,63 грн (2 195 881,94 грн за договором №КИ-51-270218/ззр-КП + 1 285 994,69 грн за договором №КИ-52-270218/н-КП).

Як зазначає позивач у позовній заяві, що не заперечувалось відповідачем, частина оплати у розмірі 1 689 156,40 грн була проведена вчасно, інша частина оплати за товар у сумі 1 792 720,23 грн була проведена із порушенням строків, визначених у специфікаціях до договорів поставки (після 01.12.2018).

Так, згідно платіжного доручення №1 від 18.12.2018 (том 1, а.с. 48) відповідачем було здійснено оплату товару на суму 83 148,54 грн.

Виписками по рахунку ТОВ «Розмай Агро», долученими до позовної заяви (том 1, а.с. 49-79), підтверджується також здійснення наступних оплат відповідачем:

28.12.2018 на суму 700 000,00 грн;

08.02.2019 на суму 300 000,00 грн;

28.03.2019 на суму 137 000,00 грн;

24.04.2019 на суму 40 000,00 грн;

03.05.2019 на суму 40 000,00 грн;

27.05.2019 на суму 20 000,00 грн;

11.06.2019 на суму 250 000,00 грн;

19.07.2019 на суму 110 000,00 грн;

23.07.2019 на суму 112 571,59 грн.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, враховуючи порушення відповідачем строку повної оплати отриманого від позивача товару, встановленого у специфікаціях, позивачем заявлені до стягнення із відповідача 89 636,00 грн штрафу, 167 101,88 грн пені, 40 941,82 грн інфляційних втрат та 115 740,52 грн 25% річних.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як було вказано вище, у пунктах 8.3.1. договорів поставки сторони погодили, що покупець за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5% та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочення, від суми боргу.

Поруч із цим, згідно пунктів 8.4. договорів поставки нарахування неустойки (пені) здійснюється протягом всього часу існування заборгованості.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Однак, у пунктах 8.3.1. договорів поставки сторони погодили лише відсоткове значення штрафу та не визначили порядок його обрахунку, тобто від якої саме суми потрібно обраховувати 5% (від ціни договору чи від невиконаної частини зобов`язання), тобто фактично розмір штрафу письмово сторонами не визначений (стаття 547 Цивільного кодексу України).

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача 89 636,00 грн штрафу, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу з огляду на пропуск позивачем спеціального строку позовної давності, про який заявлено відповідачем. Однак, враховуючи вищезазначене, у позивача були відсутні саме правові підстави для заявлення до стягнення із відповідача 89 636,00 грн штрафу, що свідчить про відсутність порушеного права позивача у цій частині, тоді як наслідки спливу строку позовної давності можуть бути застосовані лише у разі встановлення порушеного права позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача 167 101,88 грн пені суд, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки, встановив, що останні здійснені невірно, оскільки нарахування пені у період з 02.12.2018 по 23.07.2019 було здійснене не на суми боргу, які зменшувались у вказаний період із урахуванням оплат, а на суми здійснених відповідачем оплат. Крім того, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Колегія суддів, здійснивши арифметично правильний перерахунок пені за заявлений позивачем період (з 02.12.2018 по 23.07.2019) встановила, що загальний розмір пені за вказаний період (із урахуванням здійснених відповідачем оплат) становить 167 101,90 грн:

- 28 290,60 грн пеня за період з 02.12.2018 по 17.12.2018, нарахована на суму боргу 1 792 720,23 грн;

- 16 861,53 грн пеня за період з 18.12.2018 по 27.12.2018, нарахована на суму боргу 1 709 571,59 грн;

- 41 821,16 грн пеня за період з 28.12.2018 по 07.02.2019, нарахована на суму боргу 1 009 571,59 грн;

- 33 592,87 грн пеня за період з 08.02.2019 по 27.03.2019, нарахована на суму боргу 709 571,59 грн;

- 15 247,66 грн пеня за період з 28.03.2019 по 23.04.2019, нарахована на суму боргу 572 571,59 грн;

- 4 625,35 грн пеня за період з 24.04.2019 по 02.05.2019, нарахована на суму боргу 532 571,59 грн;

- 11 335,89 грн пеня за період з 03.05.2019 по 26.05.2019, нарахована на суму боргу 492 571,59 грн;

- 6 797,26 грн пеня за період з 27.05.2019 по 10.06.2019, нарахована на суму боргу 472 571,59 грн;

- 8 110,14 грн пеня за період з 11.06.2019 по 18.07.2019, нарахована на суму боргу 222 571,59 грн;

- 419,44 грн пеня за період з 19.07.2019 по 22.07.2019, нарахована на суму боргу 112 571,59 грн.

Відповідач, у свою чергу, під час розгляду справи місцевим господарським судом просив суд застосувати наслідки спливу строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, специфікаціями до договорів поставки строк оплати визначений в розмірі 100% до 01.12.2018.

Отже, початок перебігу строку для нарахування пені та штрафу розпочався з 02.12.2018, а закінчився 02.12.2019.

Разом з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом 10.04.2020, відтак, вимоги про стягнення з відповідача пені заявлено позивачем із пропуском спеціального строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що у пунктах 8.4. договорів поставки сторони погодили збільшення строку позовної давності щодо сплати неустойки колегією суддів відхиляються, оскільки вказана умова договорів, згідно якої нарахування неустойки за ними здійснюється протягом всього часу існування заборгованості, не є умовою про збільшення строку позовної давності у розумінні статті 259 Господарського процесуального кодексу України, а збільшує лише строк нарахування штрафних санкцій у порівнянні з вимогами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Водночас, часткова сплата боржником основного боргу є тією дією, що свідчить про визнання ним саме основного боргу та не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а відтак не може вважатися згідно статті 264 Цивільного кодексу України перериванням перебігу строку позовної давності за зазначеними вимогами.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Відтак, попри те, що зобов`язання з оплати товару виконані відповідачем з простроченням строків оплати, виходячи з чого судом встановлено, що право позивача було порушене відповідачем, під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції за заявою відповідача було обґрунтовано застосовані наслідки спливу строку спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені, що з огляду на зміст частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 40 941,82 грн інфляційних втрат у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення статті 533 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», умови пунктів 1.2., 4.6., 4.7. договорів поставки дійшов висновку, що зобов`язання за договорами поставки щодо оплати товару визначені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, а тому передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму грошового зобов`язання, вираженого в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Дійсно, умовами пунктів 4.6., 4.7. договорів поставки визначено, що ціна (вартість) товару розраховується у гривні та фіксується її еквівалент у відповідній іноземній валюті, що визначена у відповідному додатку до Договору. На дату підписання відповідного Додатку до Договору вартість товару у гривні розраховується по курсу продажу відповідної валюти, визначеному на час закриття міжбанківського валютного ринку на дату, що передує даті підписання, за даними Інтернет сторінки ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у випадку зростання курсу гривні до відповідної іноземної валюти постачальник має право в односторонньому порядку змінити ціну (вартість) товару у порядку, передбаченому підпунктами 4.7.1., 4.7.2. договору (на дату відвантаження партії товару або на дату фактичної оплати частини товару).

За змістом підпунктів 4.7.1. та 4.7.2. договорів поставки зміна вартості товару на дату відвантаження партії товару або на дату фактичної оплати частини товару фіксується постачальником у вигляді скоригованої видаткової накладної та не потребує додаткових угод чи погоджень сторонами договору.

Оцінивши зміст пункту 4.7. договорів поставки, колегія суддів зазначає, що останній надає позивачу право, а не обов`язок змінювати ціну за формулами, визначеними у підпунктах 4.7.1. та 4.7.2. договорів.

У свою чергу, як вбачається із матеріалів справи, позивач не застосовував до відповідача своє право на збільшення ціни за рахунок валютного еквіваленту ні на дату поставки товару, ні на дату розрахунку за товар, що підтверджується видатковими накладними та виписками банку по розрахунках відповідача, долученими до позовної заяви.

Постачання товару згідно договорів поставки та всі розрахунки за поставлений товар здійснювалися у гривні за ціною, зазначеною в додаткових угодах (специфікаціях) до договорів на дату їх укладення, а не на дату поставки товару (видаткові накладні) чи розрахунків (виписки банку).

Відтак, норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, підлягають застосуванню до спірних правовідносин, доводи апеляційної скарги позивача із приводу чого є обґрунтованими та приймаються колегією суддів до уваги.

Правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі №6-284цс17, на який послався місцевий господарський суд, не підлягає застосуванню до предмету даного спору.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за порушення відповідачем грошового зобов`язання, суд встановив, що останній здійснено невірно, оскільки нарахування інфляційних втрат у період з 02.12.2018 по 23.07.2019 було здійснене не на суми боргу, які зменшувались у вказаний період із урахуванням оплат, а на суми здійснених відповідачем оплат.

За перерахунком суду за заявлений позивачем період (з 02.12.2018 по 23.07.2019) розмір інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу, що виникла станом на 02.12.2018 із урахуванням її подальшого зменшення внаслідок здійснення відповідачем часткових оплат, становить 41 135,52 грн.

Однак, оскільки згідно частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 40 941,82 грн інфляційних втрат, заявлених у позові.

Стосовно позовної вимоги про стягнення 115 740,52 грн 25% річних суд, дослідивши наданий позивачем розрахунок, також встановив, що позивач у своїх розрахунках зазначає не суми боргу, а суми здійснених відповідачем проплат і на них здійснює нарахування. Крім цього, позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення відсотків річних.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 25% річних, зазначив, що розрахунок позивача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування позивачем відсотків річних, разом з тим, вказуючи певні суми та періоди нарахування позивач повинен обґрунтувати та підтвердити документально розмір заборгованості, за які періоди заборгованість у ці суми входить, надати повний та детальний розрахунок із посиланням на дату та номер накладної (номер Договору) період виникнення боргу, з відображенням інформації щодо усіх дат та сум проплат здійснених відповідачем, чого останнім зроблено не було.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки суд з огляду на вимоги статей 86, 237 Господарського процесуального кодексу України має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Отже, здійснення розрахунку стороною зі справи не звільняло господарський суд від обов`язку перевірити правильність такого розрахунку.

При цьому колегія суддів наголошує, що зміст позовної заяви та додані до неї позивачем докази дозволяли суду встановити розмір заборгованості та періоди, нарахування відсотків та штрафних санкцій, на які мав право позивач, враховуючи часткові оплати, які здійснювались відповідачем. Судом при цьому враховано, що специфікаціями до договорів поставки встановлено однаковий кінцевий строк для виконання зобов`язань з оплати товару - 01.12.2018.

Як уже зазначалося вище, норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачають право кредитора заявити до стягнення із боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами договору.

Сторони у даному випадку, керуючись вільним волевиявленням щодо погодження умов господарського договору, передбачили у пунктах 8.3.2. договорів поставки збільшений розмір процентів у зв`язку із простроченням сплати боргу, погодивши, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару понад 20 календарних днів покупець на підставі статті 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь постачальника 25% річних від суми боргу.

Враховуючи те, що відповідач не виконав своє зобов`язання з оплати усього поставленого позивачем товару та допустив порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару понад 20 календарних днів, правомірним є заявлення позивачем до стягнення із відповідача 25% річних від суми боргу.

Позивач, за перерахунком суду апеляційної інстанції, мав право на стягнення із відповідача 25% річних у сумі 116 651,76 грн, а саме:

- 19 646,25 грн за період з 02.12.2018 по 17.12.2018, нарахованих на суму боргу 1 792 720,23 грн;

- 11 709,39 грн за період з 18.12.2018 по 27.12.2018, нарахованих на суму боргу 1 709 571,59 грн;

- 29 042,47 грн за період з 28.12.2018 по 07.02.2019, нарахованих на суму боргу 1 009 571,59 грн;

- 23 328,38 грн за період з 08.02.2019 по 27.03.2019, нарахованих на суму боргу 709 571,59 грн;

- 10 588,65 грн за період з 28.03.2019 по 23.04.2019, нарахованих на суму боргу 572 571,59 грн;

- 3 282,98 грн за період з 24.04.2019 по 02.05.2019, нарахованих на суму боргу 532 571,59 грн;

- 8 097,07 грн за період з 03.05.2019 по 26.05.2019, нарахованих на суму боргу 492 571,59 грн;

- 4 855,19 грн за період з 27.05.2019 по 10.06.2019, нарахованих на суму боргу 472 571,59 грн;

- 5 792,96 грн за період з 11.06.2019 по 18.07.2019, нарахованих на суму боргу 222 571,59 грн;

- 308,42 грн за період з 19.07.2019 по 22.07.2019, нарахованих на суму боргу 112 571,59 грн.

Однак, оскільки згідно частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення обмежений заявленими межами позовних вимог, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають 25% річних у сумі 115 740,52 грн.

Сплату вищевказаних сум інфляційних втрат та 25% річних станом на дату прийняття оскарженого рішення відповідачем не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування вказаних санкцій за порушення грошових зобов`язань, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Суд першої інстанції, натомість, дійшов помилкового висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача 40 941,82 грн інфляційних втрат та 115 740,52 грн 25% річних, доводи апеляційної скарги позивача із приводу чого є обґрунтованими.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафу є правомірним з підстав, викладених вище.

Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на безпідставність неприйняття судом першої інстанції до уваги розрахунку штрафних санкцій, надісланого суду позивачем 21.09.2020 (надійшов до суду 24.09.2020), з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.09.2020 до місцевого господарського суду від позивача надійшли клопотання позивача про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні та продовження підготовчого засідання, клопотання про уточнення розрахунку штрафних санкцій та клопотання про збільшення позовних вимог, згідно яких позивач просив стягнути з відповідача 429 344,65 грн, що на 15 924,43 грн більше ніж при подання позовної заяви, з яких: 89 635,96 грн штраф, 175 898,09 грн пеня, 41 009,12 грн інфляційні втрати та 122 801,48 грн 25% річних.

Відповідно до статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Статтею 181 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Матеріалами справи підтверджується, що у підготовчому засіданні 03.09.2020 судом було проведено дії відповідно до частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, роз`яснено представнику позивача обмеження строків на подання ним заяв по суті справи та доказів початком стадії розгляду справи по суті та встановлено порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовують під час розгляду справи по суті, з урахуванням судових засідань, що вже були проведені у даній справі, представником позивача заявлено про відсутність бажань на подання нових письмових заяв по суті справи і нових доказів та готовність переходити до розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 17.09.2020.

За змістом статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а також до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відтак, Господарським процесуальним кодексом України передбачена можливість збільшити або зменшити розмір позовних вимог лише до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи те, що підготовче засідання у справі було закінчено, доказів наявності поважності причин неподання уточненого розрахунку та заяви про збільшення позовних вимог позивачем до суду не надано, а підстав для повернення до стадії підготовчого провадження судом не встановлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення відповідних клопотань позивача без розгляду. Прийняття судом до розгляду та задоволення вказаних клопотань свідчило б порушення судом встановлених статями 7, 13 Господарського процесуального кодексу України принципів рівності та змагальності сторін перед судом.

В апеляційній скарзі скаржником не доведено суду, що представник позивача не мав можливості реалізувати своє право на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог на стадії підготовчого провадження.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

За змістом статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» такою, що підлягає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у даній справі є таким, що підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Войтовське» про стягнення 25% річних та інфляційних втрат із прийняттям у цій частині нового рішення про стягнення з відповідача 40 941,82 грн інфляційних втрат та 115 740,52 грн 25% річних. В іншій частині (про стягнення штрафу та пені) у задоволенні позовних судом було відмовлено правомірно.

Розподіл судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284, 333 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» на рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі №911/913/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі №911/913/20 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Войтовське» про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Войтовське» про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат задовольнити.

4. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Войтовське» (07452, Київська обл., Броварський р-н, село Зоря, вул. Гагаріна, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» (03143, м. Київ, вул. Метрологічна, буд. 14-Б; ) 40 941 (сорок тисяч дев`ятсот сорок одну) грн 82 коп інфляційних втрат, 115 740 (сто п`ятнадцять тисяч сімсот сорок) грн 52 коп 25% річних, 2 350 (дві тисячі триста п`ятдесят) грн 24 коп судового збору за подання позовної заяви та 3 525 (три тисячі п`ятсот двадцять п`ять) грн 36 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі №911/913/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Войтовське» про стягнення пені та штрафу залишити без змін.

6. Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області відповідно до вимог процесуального законодавства.

7. Матеріали справи №911/913/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.03.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка