РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2021Справа № 921/541/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Єременок О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віо Груп" до товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Арт ЛТД" про стягнення 106 466,96 грн.,

за участі представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Віо Груп" (далі - ТОВ "Віо Груп") звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом, посилаючись на те, що 2 грудня 2019 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Екперс Пошта", яке змінило своє найменування на товариство з обмеженою відповідальністю "Пост Арт ЛТД" (далі - ТОВ "Пост Арт ЛТД"), було укладено договір оренди нежилого приміщення, за умовами якого відповідачу в строкове платне користування було передано об`єкт оренди - нежиле приміщення загальною площею 137,00 кв.м, яке розташоване за адресою: місто Тернопіль, вулиця Софії Стадникової, будинок 1, під розміщення офісу та постійно діючого пункту прийому-видачі вантажу. Оскільки відповідач взяті на себе за вказаним договором зобов`язання по сплаті орендних платежів належним чином не виконав, заборгувавши таким чином позивачу 102 750,00 грн., останній, посилаючись на статті 11, 526, 530, 549, 610-612, 625-629, 759, 762 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 173, 174, 193, 216, 217, 222, 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з орендаря вищезазначену суму боргу, 3 065,65 грн. пені, 651,31 грн. трьох процентів річних, а також понесені судові витрати відповідно до наведеного орієнтовного розрахунку.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17 серпня 2020 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Віо Груп" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 921/541/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15 вересня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року матеріали цієї справи передано за територіальної підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 жовтня 2020 року справу № 921/541/20 передано на розгляд судді Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року справу № 921/541/20 прийнято до свого провадження суддею Павленком Є.В. та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні на 19 листопада 2020 року.

Засідання у справі № 921/541/20, призначене на 19 листопада 2020 року, не відбулося в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Павленка Є.В.

Оскільки підстави, через які не відбулося вказане засідання, відпали, суд ухвалами від 17 грудня 2020 року повідомив сторін про призначення підготовчого засідання на 14 січня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 січня 2021 року підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 11 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року розгляд справи відкладено на 11 березня 2021 року.

До початку судового засідання, призначеного на 11 березня 2021 року, до суду надійшла заява ТОВ "Віо Груп" про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву у визначений судом строк не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги те, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

2 грудня 2019 року між ТОВ "Віо Груп" та товариством з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Екперс Пошта", яке в процесі розгляду даної справи змінило своє найменування на ТОВ "Пост Арт ЛТД" було укладено договір оренди, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежиле приміщення, загальною площею 137,0 кв.м, що розташоване за адресою: місто Тернопіль, вулиця Софії Стадникової, будинок 1, - для розміщення офісу та постійно діючого пункту прийому-видачі вантажу.

Зазначений договір підписаний уповноваженим представниками його сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Орендодавець протягом 3 робочих днів з дня набрання чинності цією угодою передає, а орендар приймає у користування орендоване майно, що оформлюється відповідним актом приймання-передачі нежилого приміщення, який підписується сторонами (пункт 3.1 договору).

У пункті 4.1 цього правочину сторони погодили, що першим місяцем оренди, за який орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у встановленому цим договором розмірі, є грудень 2019 року.

Відповідно до пункту 4.2 наведеної угоди за користування орендованим майном, орендар щомісячно сплачує орендодавцеві орендну плату в розмірі 17 125,00 грн., без ПДВ. З даної суми орендодавець, як платник єдиного податку (третя група), сплачує 5 % єдиного податку.

Орендна плата сплачується орендарем в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування орендарем коштів на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця оренди (поточного місяця) на підставі виставленого позивачем рахунку (пункт 4.3 договору).

Згідно з пунктом 6.1 договору строк оренди становить - 35 календарних місяців та відраховується з дати приймання орендованого майна за актом приймання-передачі.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (пункт 6.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 2 грудня 2019 року позивач та відповідач підписали відповідний акт приймання-передачі вказаного об`єкта оренди.

Факт належного виконання орендодавцем своїх зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення від 2 грудня 2019 року підтверджується відсутністю з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов вказаної угоди.

Водночас судом встановлено, що ТОВ "Пост Арт ЛТД" своїх зобов`язань за вищевказаним договором оренди належним чином не виконало, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 102 750,00 грн. за період з березня 2020 року по серпень 2020 року.

10 липня 2020 року позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від цієї ж дати № 1, до якої повторно були додані рахунки на оплату від 2 березня 2020 року № 5, від 1 квітня 2020 року № 6, від 4 травня 2020 року № 7, від 1 червня 200 року № 8, від 1 липня 2020 року № 9, з вимогою у триденний строк сплатити заборгованість за спірним договором. Проте вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором оренди, яка складає 102 750,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і ТОВ "Пост Арт ЛТД" на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про задоволення вимог ТОВ "Віо Груп" до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу.

Також у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем передбаченого укладеним між сторонами договором оренди обов`язку щодо сплати орендних платежів, позивач просив суд стягнути з вказаної особи 3 065,65 грн. пені, нарахованої за період з 11 березня 2020 року по 11 серпня 2020 року включно на відповідні суми прострочених відповідачем орендних платежів.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 договору оренди передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені, від несплаченої суми за кожний день прострочення, включаючи день платежу.

Оскільки заявлений ТОВ "Віо Груп" до стягнення розмір пені є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а також не перевищує встановленого законом граничного розміру цієї штрафної санкції, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати орендних платежів, позивач також просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 651,31 грн., нарахованих у період з 11 березня 2020 року по 11 серпня 2020 року на відповідні суми прострочених орендних платежів за кожен місяць прострочення.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений ТОВ "Віо Груп" до стягнення розмір трьох процентів річних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача суми цієї компенсаційної виплати також підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

За таких обставин вимоги ТОВ "Віо Груп" підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Крім того, у своєму попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, ТОВ "Віо Груп" просило суд стягнути з відповідача суму понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Частиною 1 статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

До матеріалів справи позивачем долучено ордер від 11 серпня 2020 року серії ВО № 1006835, виданий адвокатським об`єднанням "Сила Права" на підставі договору про надання правової допомоги від 10 серпня 2020 року, на надання правової допомоги ТОВ "Віо Груп" адвокатом об`єднання Фльорківом Олександром Володимировичем; копію вищевказаного договору та додаток № 1 до нього, яким визначено загальний розмір гонорару адвокатського об`єднання, а також копію акта обсягу наданої правової допомоги від 4 лютого 2021 року № 1 до договору про надання правової допомоги від 10 серпня 2020 року, відповідно до якого адвокатське об`єднання "Сила Права" надало, а ТОВ "Віо Груп" прийняло послуги з надання професійної правової допомоги на загальну суму 10 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини, подані позивачем докази, а також зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку, зокрема, з їх неспіврозмірністю, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Арт ЛТД" (89300, Закарпатська область, Свалявський район, місто Свалява, вулиця Менделеєва, будинок 1, корпус 6; ідентифікаційний код 39949191) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Віо Груп" (47372, місто Тернопіль, вулиця Стадникової С., будинок 1; ідентифікаційний код 43141436) 102 750 (сто дві тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 3 065 (три тисячі шістдесят п`ять) грн. 65 коп. пені, 651 (шістсот п`ятдесят одну) грн. 31 коп. трьох процентів річних, 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору, а також 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 березня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко