ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року Справа № 923/559/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім", ,

до: Приватного підприємства "ШАТО", ,

про стягнення 390622,47 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - адвокат Бабій В.В.;

від відповідача - не з`явився.

Судове засідання проводиться в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням програми EASYCON та у відповідності до ч.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи.

19 червня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою з вимогами до Приватного підприємства "Шато" про стягнення 390622,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 щодо своєчасної сплати орендної плати, з посиланням на ст.ст. 193, 216 Господарського кодексу України. За розрахунками позивача розмір орендної плати, щодо якої наявна заборгованість відповідача становить 209544,00 грн.. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі ст.ст. 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення суму пені у розмірі 6356,91 грн., суму 36% річних у розмірі 722,26 грн. та суму штрафу у розмірі 174000 грн. Загальний розмір заявленої до стягнення суми заборгованості становить 390622,47 грн.

11 вересня 2017 року до суду від Приватного підприємства "Шато" надійшла зустрічна позовна заява з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Тім», в якій позивач просив визнати договір оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 року удаваним, та визнати, що між сторонами фактично відбувся договір зберігання (товарного складу) та визнати договір оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 року недійсним.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017 провадження у справі за первісним позовом в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 209544,00 грн. припинено, на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), у зв`язку з його сплатою під час розгляду справи (платіжне доручення № 443 від 20.07.2017). Позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення 181078,47 грн. задоволено та стягнуто з ПП «Шато» на користь ТОВ «Грін Тім» 6356,21 грн. пені, 722,26 грн. річних, 174000 грн. штрафу та 5859,35 грн. компенсації зі сплати судового збору. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017, ПП "ШАТО" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ Грін Тім про стягнення 180078,47 грн. та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.08.2018 Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 та рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд зазначає, що за приписами ч. 5 ст. 310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2018 року справу розподілено судді Задорожній Н.О.

Ухвалою від 23.08.2018 справа прийнята суддею Задорожною Н.О. до свого провадження, призначено підготовче засідання по справі.

Розпорядженням керівника апарату суду № 466 від 23.11.2018, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 923/559/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2018, справу розподілено судді Остапенко Т.А.

Ухвалою від 29.11.2018 справа прийнята суддею Остапенко Т.А. до провадження, розгляд справи розпочато спочатку.

Ухвалою від 22.02.2019 зустрічний позов за заявою Приватного підприємства "Шато" на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України залишено без розгляду.

Ухвалою від 22.02.2019 провадження у справі № 923/559/17 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 923/1121/17 за позовом ПП"Шато" до ТОВ "Грін-Тім" про визнання договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції № 260816ОТ від 26.08.2016 року та договору оренди приміщення №300117ШОП від 30.01.2017 договором зберігання товарного складу сільськогосподарської продукції та визнання цих договорів недійсними.

Справа 923/559/17 перебувала у проваджені судді Остапенко Т.А.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 , розпорядженням керівника апарату суду № 319 від 25.07.2019 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 923/559/17.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2019, визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 30 липня 2019 року суддя Нікітенко С.В. прийняв справу № 923/559/17 до провадження та визначив здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

30 липня 2019 року до суду від ПП "Шато" надійшла заява про здійснення повороту виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду № 923/559/17 від 15.02.2018.

Ухвалою від 19.08.2019 суд задовольнив заяву ПП "Шато" про залишення заяви про здійснення повороту виконання без розгляду, у зв`язку з чим залишено заяву відповідача без розгляду та зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 923/1121/17.

Ухвалою від 11.09.2020 суд поновив провадження у справі № 923/559/17, продовжив строк проведення підготовчого провадження у справі № 923/559/17 на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та призначив підготовче засідання у справі на 13.10.2020.

12 жовтня 2020 року до суду від ПП "Шато" надійшла заява про здійснення повороту виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 справі № 923/559/17, в якій відповідач просив суд здійснити поворот виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017, яке набуло чинності на підставі Постанови Одеського апеляційного господарського суду, які були скасовані постановою Верховного Суду від 08.08.2018 та стягнути на користь ПП "Шато" 205781,60 грн.

Ухвалою від 13.10.2020 суд задовольнив клопотання ТОВ "Грін Тім" про зупинення провадження у справі № 923/559/17 та зупинив провадження у справі № 923/559/17 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги ТОВ «Грін Тім» на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.09.2019 у справі № 923/1121/17 та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 у справі № 923/1121/17.

Ухвалою від 27.11.2020 суд поновив провадження у справі № 923/559/17 та призначив підготовче засідання у справі на 22.12.2020.

У підготовчому засіданні 22.12.2020 суд оголосив перерву до 05.01.2021.

18 грудня 2020 року на електрону адресу суду від позивача у справі надійшла заява в порядку абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України.

21 грудня 2020 року на електрону адресу суду від ТОВ "Грін Тім" надійшли додаткові пояснення, в яких позивачем повідомлено суд про попередню (орієнтовану) суму судових витрат, які ТОВ "Грін Тім" вже понесло і які очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи. Загальний розмір судових витрат становить 235005,08 грн., з яких: 5859,35 грн. - судовий збір за подання позовної заяви; 8789,03 грн. - судовий збір за подання апеляційних скарг, 11718,70 грн. - судовий збір за подання касаційних скарг, 208638,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. Дані додаткові пояснення прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

21 грудня 2020 року до суду від ПП "Шато" надійшов відзив на позовну заяву та додаткові пояснення ТОВ "Грін Тім". Зокрема, у вказаному відзиві відповідач позовні вимоги не визнає, вказує, що на його думку договір оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 за яким позивачем нараховано заборгованість є удаваним та є додатковою угодою договору зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016. Зазначає, що відповідач ніколи не орендував приміщення визначене у договорі оренди приміщення, а зберігач використовував його для перевантаження продукції з метою повернення тари за спірним договором по справі 923/560/17, є фактично додатковою угодою. Договір з назвою оренда приміщення №300117ШОП від 31.01.2017 року є удаваним договором та є додатковою угодою до удаваного договору №2608160Т від 26.08.2016 року, який з моменту набуття його чинності з 01.02.2017 по 31.05.2017 мав на меті ввести додаткову оплату зберігання у розмірі 58000 гри. щомісячно щодо надання послуг з очищення контейнерів від зіпсованої продукції під час зберігання продукції за договором № 2608160Т. Відсутність складання актів щодо зіпсування продукції з боку зберігача, відмову виконати умови договору щодо складання актів та їх підписання, наявність даних зазначених в актах про стан продукції та факту подання зберігачем двох окремих позовних заяв до закінчення терміну зберігання, можливо прийти до висновку, що договір №300117ШОП є неукладеним та зберігач привласнив продукцію ПП "Шато" умисно повідомивши про її псування, та звернувся до суду щодо стягнення коштів за неіснуючим договором оренди що є кримінально карним діянням. З урахуванням аргументів викладених у відзиві на позовну заяву, відповідач просить суд прийняти відзив на позов та додаткові пояснення ТОВ «Грін Тім» до розгляду, прийняти попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат.

Одночасно відповідач заперечує проти задоволення заяви ТОВ "Грін Тім" про стягнення судових витрат у розмірі 235005,08 грн., а також зазначає про загальну суму судових витрат ПП "Шато" у розмірі 150000,00 грн.

Також відповідач просить суд залишити заяву ПП "Шато" щодо приведення сторін у первісний стан за недійсним договором без розгляду та призначити справу до розгляду по суті. Просить відмовити ТОВ "Грін Тім" у стягненні судових витрат у розмірі 235005,08 грн., які зазначені у попередньому орієнтовному розрахунку від 18.12.2020 року.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання здійснити поворот виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017 року у відповідності до поданої раніше заяви при ухвалені рішення у справі.

Даний відзив відповідача з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 22.12.2020 суд оголосив перерву до 05.01.2021.

30 грудня 2020 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, за змістом якої позивачем спростовуються твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та надано правове обґрунтування своєї позиції.

Відповідь позивача на відзив відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

04 січня 2021 року до суду від відповідача у справі надійшли заперечення на відповідь позивача з клопотанням про витребування доказів та їх огляд та залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Одночасно від відповідача надійшло клопотання про надання додаткового строку для подання доказів та витребування доказів.

Ухвалою від 05.01.2021 суд відмовив відповідачу у задоволенні зазначених вище клопотань щодо витребування доказів та їх огляд. Разом з тим, судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи надані відповідачем додаткові докази.

Ухвалою від 05.01.2021 суд закрив підготовче провадження у справі № 923/559/17 та призначив справу до судового розгляду по суті.

03 лютого 2020 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи технічного запису судового засідання у справі № 923/1121/17 від 28.11.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 03.02.2021 повідомив, що не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про залучення до матеріалів справи технічного запису судового засідання у справі № 923/1121/17 від 28.11.2018.

Щодо клопотання відповідача про залучення до матеріалів справи технічного запису судового засідання у справі № 923/1121/17 від 28.11.2018, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як унормовано частинами другою та третьою статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За частиною четвертою цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з частиною восьмою статті 80 Господарського процесуального кодексу України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 2 стаття 207 суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відтак, подання будь-яких нових доказів під час розгляду справи по суті поза межами процесуальних строків, унеможливлює їх прийняття судом, а відтак має залишатися без розгляду.

На переконання суду, поважності причин пропуску процесуального строку для надання доказів відповідач не довів, а тому вказане клопотання про залучення технічного запису підлягає залишенню без розгляду, в силу приписів статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 03.02.2021 суд розпочав розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 03.02.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.02.2021 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 03.02.2020 суд продовжив строк розгляду справи по суті на підставі Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначено здійснювати розгляд справи по суті в продовж розумного строку та оголошено перерву у судовому засіданні до 25.02.2021 до 14:00 год., про дату та час проведення судового засідання представники сторін повідомленні під звукозапис.

Ухвалою від 11 лютого 2020 року суд постановив проводити судове засідання у справі № 923/559/17, призначене на 25.02.2021 в режимі відеоконфернції поза межами приміщення суду.

У призначене судове засідання 25.02.2021 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 25.02.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на ті обставини, що у судовому засіданні 03.02.2021 був повідомлений судом про день, час та місце проведення наступного судового засідання у справі.

Враховуючи, що явка представника відповідача не була визнана судом обов`язковою, відповідач був обізнаний про наявність судового провадження, дату та час судового розгляду справи, а завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат, з огляду на наявність у справі відзиву на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи по суті спору без участі представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 25.02.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 25.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику позивача про орієнтовний час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 30.01.2017 між сторонами укладено договір оренди приміщення № 300117ШОП (надалі - Договір), за умовами якого ПП ШАТО (надалі - відповідач або орендар), з однієї сторони і ТОВ Грін Тім (надалі - позивач або орендодавець) з другої сторони уклали договір оренди приміщення.

Згідно умов Договору орендодавець передає, а орендар приймає у платне строкове (тимчасове) користування (оренду) частину приміщення складського комплексу площею 200 кв. м за адресою: Херсонська область, м. Каховка, Чаплинське шосе, 7, перший поверх.

Згідно п.п. 2.1. Договору приміщення, надається орендарю для організації складського приміщення, фасування, сортування продукції орендаря.

Строк оренди приміщення до 31.05.2017 (п 4.1. Договору).

Договором передбачено, що розмір орендної плати складає 58000,00 грн., у тому числі ПДВ. Орендна плата сплачується орендарем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця щомісячно, протягом 5 календарних днів з моменту виставлення рахунку, але не пізніше 10 числа поточного місяця за попередній місяць оренди (п.п. 5.3-5.4).

Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату (п. 6.1.1. Договору).

Згідно п.п. 6.4.1. Договору орендодавець зобов`язується передати приміщення орендарю в стані, що відповідає вимогам техніки безпеки, санітарно-епідеміологічної безпеки, правилам пожежної безпеки та іншим нормам, що ставляться до подібного роду приміщень.

На виконання умов Договору між сторонами був підписаний акт приймання-передачі до договору оренди приміщення за №300117ШОП від 30.01.2017р., згідно до якого ТОВ Грін Тім 01.02.2017 передало, а ПП ШАТО прийняло приміщення (т. 1, а.с. 22). В акті також зазначено, що орендар не має зауважень до стану приміщення та майна, що розташоване в приміщенні.

Позивач зазначає, що протягом строку дії Договору сторонами складалися акти виконаних робіт, зокрема, за № 31 від 28.02.2017 на суму 58000,00 грн., № 64 від 31.03.2017 на суму 58000 грн., № 95 від 30.04.2017 на суму 58000,00 грн., № 117 від 19.05.2017 на суму 35544,00 грн., в яких визначено вартість оренди приміщення за лютий-травень 2017 на загальну суму 209544,00 грн. (т. 1, а.с. 23-26), крім того складалися акти звірки взаємних розрахунків (т.1, а.с. 27-29).

За твердженням позивача, відповідач в порушення умов Договору не здійснив належним чином виконання своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати, а тому станом на 14.06.2017 сума основної заборгованості склала 209544,00 грн.

Внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань щодо сплати орендної плати, позивач з посиланням на приписи ст. 625 ЦК України нарахував 722,26 грн. річних за період з 11.03.2017 по 09.06.2017, а також 6356,21 грн. пені та 174000 грн. штрафу згідно з п.п. 8.2. Договору, які і заявив до стягнення.

Оскільки відповідачем порушені договірні зобов`язання, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 390622,47 грн. заборгованості, з якої: 209544,00 грн. сума основного боргу, 6356,21 грн. сума пені, 722,26 грн. - сума 3 % річних та 174000,00 грн. - сума штрафу.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновку Верховного суду від 11 квітня 2018 року у справі 903/408/16 "Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом."

З урахуванням вищевикладеного судом враховано висновки судів, викладені у рішенні Господарського суду Херсонської області від 05.09.2019 у справі № 923/1121/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду України від 04.11.2020 у справі № 923/1121/17, оскільки предметом позовних вимог у даній справі було визнання договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції № 260816ОТ від 26.08.2016 та договору оренди приміщення № 30117ШОП від 30.01.2017 договором зберігання (товарного складу) сільськогосподарської продукції та визнання їх недійсними, за яким (Договір № 30117ШОП від 30.01.2017) у даній справі позивачем заявлено позовну вимогу до відповідача про стягнення заборгованості, а тому суд вважає, що обставини які встановлені вказаними рішеннями є доведеними та не підлягають доказуванню.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 626, частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договір (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи якого містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, судом враховано, що за приписами частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі укладений Договір оренди приміщення, який є змішаним договором та містить елементи різних договорів, зокрема, оренди та надання послуг із зберігання. Даний факт встановлено рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.09.2019 у справі № 923/1121/17 та постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №923/1121/17.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За приписами ст.ст. 761, 763 ЦК України зазначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права. Договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ч. 3 та 4 ст. 294 Господарського кодексу України).

Отже, зберігання на товарному складі врегульовано положеннями § 2 Глави 66 Цивільного кодексу України.

За змістом частин 1 та 2 статті 956 Цивільного кодексу України товарним складом є організація, яка зберігає товар та надає послуги, пов`язані зі зберіганням, на засадах підприємницької діяльності. Товарний склад є складом загального користування, якщо відповідно до закону, інших нормативно-правових актів або дозволу (ліцензії) він зобов`язаний приймати на зберігання товари від будь-якої особи.

Положеннями статті 957 Цивільного кодексу України визначено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Матеріали справи свідчать, що передача приміщення визначеного умовами вказаного договору відбулась за актом приймання-передачі від 01.02.2017, відповідно до змісту якого позивачем передано, а відповідачем прийнято частину приміщення площею 200 м.2, яке розташоване за адресою: Херсонська область, м. Каховка, Чаплинське шосе, 7. Вказаний акт підписаний сторонами без претензій і зауважень.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов договору розмір місячної орендної плати складає 58000,00 грн., у тому числі ПДВ. Орендна плата сплачується орендарем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця щомісячно, протягом 5 календарних днів з моменту виставлення рахунку, але не пізніше 10 числа поточного місяця за попередній місяць оренди (п.п. 5.3-5.4 договору оренди приміщення).

Факт надання позивачем у користування відповідачу приміщення у період з 1 лютого 2017 року по 19 травня 2017 року підтверджено доданими до матеріалів справи актами виконаних робіт (надання послуг) (т.1 а.с. 23-26). Вказані акти підписані сторонами без претензій і зауважень.

Позивачем на виконання умов п.5.4. Договору виставлено та направлено відповідачу рахунки на оплату.

В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідач прийняв у користування майно, проте в порушення умов пунктів 5.2., 5.3, 5.4 та 6.1.1 Договору не здійснив оплату за його користування, чим допустив порушення зобов`язання, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 209544,00 грн. заборгованості по орендній платі є обґрунтованою.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що платіжним дорученням № 443 від 20.07.2017 (т.3 а.с. 99) під час розгляду справи № 923/559/17 відповідач сплатив позивачу заявлену до стягнення суму основного боргу у розмірі 209544,00 грн., які зараховані позивачем в рахунок погашення основної заборгованості за Договором (т.3 а.с. 97).

Таким чином, станом на 25.02.2021 відсутній предмет спору в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 209544,00 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи наведене та зважаючи на відсутність предмета спору в частині вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 209544,00 грн., а тому суд вважає, що провадження у справі № 923/559/17 в цій частині вимог підлягає закриттю.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та штрафу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Право на нарахування пені та штрафу сторони узгодили в п. 8.2. Так, за прострочення внесення оплати на розрахунковий рахунок орендодавця, орендар, на вимогу орендодавця, сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку, якщо прострочення оплати становитиме більше 10 календарних днів, орендар на вимогу орендодавця, зобов`язується додатково сплатити орендодавцю штраф у розмірі місячної орендної плати за несвоєчасно оплачений місяць оренди.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені, 3% річних, штрафу (т.1 а.с. 5), та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми пені у розмірі 6356,21 грн., суми 3% річних у розмірі 722,26 грн. та суми штрафу у розмірі 174000,00 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, то суд знову ж таки звертає увагу відповідача на ті обставини, що в п. 90 постанови Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі № 923/1121/17 суд значив, що "судами не встановлено обставин направлення, волі сторін на досягненні іншої мети ніж тієї, що передбачена умовами укладених між сторонами договорів, та, як вірно встановлено місцевим господарським судом, що сторонами укладено договори, в яких містяться елементи різних договорів (змішаний договір), і зокрема, оренди та надання послуг зі зберігання. До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи якого містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору".

Отже, в межах справи № 923/1121/17, де розглядався спір про визнання недійсними Договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції № 260816ОТ від 26.08.2016 року та Договору оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 року, було встановлено що ці договори є змішаним договором.

Суд також звертає увагу, що в межах справи № 923/559/17 розглядається спір про стягнення заборгованості, яка виникла у ПП "Шато" перед ТОВ "Грін Тім" на підставі його обов`язку, передбаченого п. 6.1.1. Договору № 300117ШОП від 30.01.2017 року, здійснювати щомісячну плату в розмірі 58000,00 грн., передбачену п. 5.3. Договору. Жодна умова Договору № 300117ШОП від 30.01.2017 року не виключає цього обов`язку ПП «Шато», якщо згідно Договору № 300117ШОП від 30.01.2017 року не були складені акти повернення порожньої тари, акти сортування продукції у камері № 1, акти утилізації, акти списання та акти повернення товарної продукції вагою нетто.

Крім того, жодна умова Договору № 300117ШОП від 30.01.2017 року взагалі не передбачає складання на його підставі актів повернення порожньої тари, актів сортування продукції у камері № 1, актів утилізації, актів списання та/або актів повернення товарної продукції вагою нетто.

Доводи ж відповідача, що Договір № 300117ШОП від 30.01.2017 року був укладений саме з метою фіксації кількості зіпсованої продукції і що позивач відмовився письмово повідомляти про наявність зіпсованої продукції не підтверджується наявними у справі № 923/559/17 доказами, як і те, що продукція була зіпсована.

Також щодо тверджень відповідача, що жодні послуги по Договору № 300117ШОП від 30.01.2017 року не були надані, то суд звертає увагу, що в матеріалах справи № 923/559/17 наявні документи під назвою "Акт виконання робіт (надання послуг)": № 31 від 28.02.2017, № 64 від 31.03.2017, № 95 від 30.04.2017, № 117 від 19.05.2017, які підписані, як ТОВ "Грін Тім", так і ПП "Шато", з яких слідує що послуги по Договору № 300117ШОП від 30.01.2017 були не лише надані ТОВ "Грін Тім", а і прийняті ПП "Шато" без будь-яких зауважень.

Також Договір № 300117ШОП від 30.01.2017 року є укладеним, оскільки відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. (ч. 8 ст. 181 ГК України).

В той же час, щодо яких істотних умов Договору № 300117ШОП від 30.01.2017 сторони не дійшли згоди, відповідач у своєму відзиві не зазначає.

Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

Суд зазначає, що в матеріалах справи № 923/559/17 наявні докази - Акти виконання робіт (надання послуг) (т.1 а.с. 23-26), платіжне доручення № 443 від 20.07.2017 (т.3 а.с. 99), з яких слідує, що Договір № 300117ШОП від 30.01.2017 виконувався обома його сторонами.

Отже, доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, поясненнях та запереченнях в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо заяви ПП "Шато" про поворот виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду у справі № 923/559/17 від 15.02.2018 (т.7 а.с. 151-152), суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011 у справі № 1-25/2011 зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав, у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Поворот виконання судового рішення в господарському судочинстві врегульований статтею 333 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 333 Господарського процесуального кодексу України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантів захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У даному випадку рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017 провадження у справі за первісним позовом в частині стягнення основного боргу в розмірі 209544,00 грн. припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (в редакції яка діяла до 15.12.2017) у зв`язку з його сплатою під час розгляду справи. Позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення 181078,47 грн. задоволено та стягнуто з ПП "ШАТО" на користь ТОВ "Грін Тім" 6356,21 грн. пені, 722,26 грн. річних, 174000,00 грн. штрафу та 5859,35 грн. компенсації зі сплати судового збору. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017 у справі № 923/559/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду України від 08.08.2018 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 та рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017 у справі № 923/559/17 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи судом прийнято рішення, яким закрито провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 209544,00 грн. та стягнуто з ПП "ШАТО" на користь ТОВ "Грін Тім" суму пені у розмірі 6356,21 грн., суму 3% річних у розмірі 722,26 грн., суму штрафу у розмірі 174000,00 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 5859,35 грн.

Таким чином, судом прийнято рішення, яке є ідентичним рішенню від 05.12.2017 за яким було видано наказ від 28.02.2018 №923/559/17.

Отже, з урахуванням приписів ч.2. ст. 333 ГПК України у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача про поворот виконання рішення, у зв`язку з чим вказана заява задоволенню не підлягає.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір виник з вини відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 209544,00 грн.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ШАТО" (74900, Херсонська обл., місто Нова Каховка, проспект Дніпровський, будинок 97, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" (74800, Херсонська обл., місто Каховка, Чаплинське шосе, будинок 7, ) суму пені у розмірі 6356,21 грн., суму 3% річних у розмірі 722,26 грн., суму штрафу у розмірі 174000,00 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 5859,35 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення, враховуючи відрядження судді у період з 08.03.2021 по 12.03.2021 та вихідні дні, складено 17.03.2021.

Суддя С.В. Нікітенко