РІШЕННЯ

24 лютого 2021 року м. ТернопільСправа № 921/385/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі: судді Хоми С.О.

за участю секретаря судового засідання Бурда З.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат", вул. Князя Острозького, 14-А, м. Тернопіль, 46001 (адреса для листування вул. Набережна, 13, с.Урмань Бережанського району Тернопільської області, 47510)

до відповідача 1: Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, вул. Шевченка, 34, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, 47234

до відповідача 2: Виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, вул. Шевченка, 34, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, 47234

до відповідача 3: Товарна біржа "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська", пров. Західний, буд. 3-Д, кімн. 5, м. Київ, 03067

до відповідача 4: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

про:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області №223 від 12.11.2012 "Про питання комунальної власності";

2. Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.12.2012, видане Залозецькій селищній раді про право власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

3. Визнати недійсними результати аукціону з продажу гідротехнічних споруд ставка №8, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1/8, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, проведеного Тернопільською філією ТБ "Універсальна земельна товарна біржа" "Придніпровська", оформленого протоколом №4 аукціону Залозецької селищної ради від 05.02.2013.

за участю представників сторін:

позивача: Дубовий Артем Михайлович - адвокат, довіреність, №без номера від 11.01.21

відповідача-1: не з`явився

відповідача-2: не з`явився

відповідача-3: не з`явився

відповідача-4: Лучко Роман Михайлович - ордер, №059301 від 16.11.20,

ОСОБА_1, паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 19.12.1998 Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області

Суть справи.

Публічне акціонерне товариство «Тернопільський облрибокомбінат» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою № без номера від 10.06.2020 до відповідача-1 Залозецької селищної ради (Зборівського району Тернопільської області, вул. Шевченка, 34, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, 47234), відповідача- 2 Виконавчого комітету Залозецької селищної ради (Зборівського району Тернопільської області, вул. Шевченка, 34, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, 47234), до відповідача 3: Товарна біржа "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська", пров. Західний, буд. 3-Д, кімн. 5, м. Київ, 03067, відповідача-4 ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 про:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області №223 від 12.11.2012 "Про питання комунальної власності";

2. Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.12.2012, видане Залозецькій селищній раді про власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

3. Визнати недійсними результати аукціону з продажу гідротехнічних споруд ставка №8, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1/8, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, проведеного Тернопільською філією ТБ "Універсальна земельна товарна біржа" "Придніпровська", оформленого протоколом №4 аукціону Залозецької селищної ради від 05.02.2013.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в ході перетворення ДП "Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат" у ВАТ "Тернопільський облрибокомбінат", йому було передано ряд об`єктів нерухомого майна рибгоспу "Заложці", серед яких вирощувальний став №8 з інвентарним №213. В ході здійснення ліквідаційної процедури ПАТ "Тернопільський облрибокомбінат" та інвентаризації майна стало відомо про те, що власником гідротехнічних споруд вирощувального ставу №8 є ОСОБА_1 .

12.11.2012 Виконавчим комітетом Залозецької селищної ради Тернопільської області прийнято рішення №223, п. 1 якого вирішено оформити право комунальної власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 за Залозецькою селищною радою; п. 2 рішення №223 доручено Зборівському районному бюро технічної інвентаризації зареєструвати дані гідроспоруди за Залозецькою селищною радою Тернопільської області та видати свідоцтво на право комунальної власності.

20.12.2012 на підставі рішення №223 Залозецькій селищній раді Тернопільської області видано свідоцтво про право власності.

05.02.2013 відбувся аукціон з продажу комунального майна, об`єктом якого був лот №4, до складу якого увійшли гідротехнічні споруди ставка №8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до протоколу аукціону №4 його переможцем став ОСОБА_1 , цінова пропозиція якого становила 17002,70 грн. Протокол №4 затверджено Залозецьким сільським головою 05.02.2013.

Позивач вважає, що рішення №223 є протиправним рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради, у зв`язку з чим підлягає скасуванню як і свідоцтво від 20.12.2012, видане на підставі цього рішення №223.

Заперечення відповідача.

24.11.2020 від відповідача-4 надійшов Відзив № без номера від 18.11.2020 ( вх. №8583) на позов , в якому відповідач-4 ( ОСОБА_1 ) просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а у випадку встановлення судом у даній справі факту порушення прав і інтересів позивача,- відмовити в задоволенні, застосувавши строки позовної давності. Відповідач-4 в своєму Відзиві зазначає про те, що в розумінні позивача, йому належить «Вирощувальний №8 за інвентарним №213, тоді як право власності за Залозецькою селищною радою визнано на гідроспоруди ставка №8, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_2 , та включає в себе згідно опису об`єкта: водовпуск (який є водовипуском ставка №6); водовипуск, гребля.

Також відповідач-4 посилається на Порядок підтвердження права власності на нерухоме майно, затверджений наказом Фонду державного майна України №1450 від 22.07.1998.

Пунктом 2.1 Порядку №1450 визначено, що невід`ємною частиною рішення про створення відкритого акціонерного товариства (про перетворення державного підприємства у відкрите акціонерне товариство) в процесі приватизації є акт передачі нерухомого майна до статутного фонду відкритого акціонерного товариства.

Згідно з п. 2.2. Порядку №1450 на вимогу відкритого акціонерного товариства, створеного у процесі приватизації ( перетвореного з державного підприємства), або осіб, які відповідно до законодавства України є правонаступниками відкритого акціонерного товариства, до набуття чинності цим Порядком, державний орган приватизації видає Перелік нерухомого майна, переданого у власність відкритому акціонерному товариству (Чинність згаданого Порядку №1450 на момент приватизації позивача підтверджується додатково копією листа Фонду державного майна України від 29.10.2020 №10-33-22032).

Згаданий перелік нерухомого майна відповідно до Порядку №1450 міг бути виданий на вимогу ВАТ лише у випадку його створення до набуття чинності Порядку №1450, тобто на момент перетворення позивача такий Перелік не може вважатися належним правовстановлюючим документом.

Також відповідно до п.1 наказу Регіонального відділення Фонду держмайна України по Тернопільській області №88 від 24.03.2011 речення «Передати до статутного фонду ВАТ нерухоме майно згідно з актом передачі (Акт додається)» було виключене у п.2 наказу №1009; рішення про приватизацію ДП «Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат» не містить переліку майна, яке підлягало приватизації; долучений до матеріалів справи Дублікат переліку від 13.08.2010 не може вважатися правовстановлюючим документом на підтвердження обставин набуття позивачем права власності на майно, яке в ньому зазначене.

Відповідь на відзив позивача.

Позивач у Відповіді на відзив № без номера від 09.12.2020 (вх. №9111 від 09.12.2020) не погоджується з позицією Відповідача-4 та зазначає, що до позовної заяви Позивачем додано копію дублікату Переліку нерухомого майна, що передане у власність ВАТ «Тернопільський облрибокомбінат»

Вказаний документ є документом, що підтверджує набуття Позивачем права власності на вирощувальний став №8 з інвентарним №№213 (п.69 переліку майна по рибгоспу «Заложці» знаходиться на ст.6 Дублікату переліку).

Наданий перелік нерухомого майна є документом, який підтверджує набуття права власності на нерухоме майно. До такого висновку прямо спонукає зміст Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998, яка була чинною на момент прийняття наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області №1009 від 12.10.1998.

Щодо застосування до спірних правовідносин положень Порядку №1450, то вважає за доцільне звернути увагу суду на те, що вказаний документ не може здійснювати нормативно-правового регулювання спірних правовідносин з огляду на те, що він не пройшов державної реєстрації відповідно до вимог Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади.»

Щодо висновку Верховного Суду, зробленого в постанові від 26.07.2018 у справі №902/389/16 стосовного того, що перелік нерухомого майна не може вважатися правовстановлюючим документом на нерухоме майно, то варто зауважити, що такий висновок не може братися до уваги судом, оскільки:

-при розгляді справи №902/389/16 судами не було надано оцінку тому, що Порядок №1450 не пройшов державної реєстрації відповідно до вимог Указу №493/92;

-при розгляді справи №902/389/16 судами не було враховано вимог Інструкції №121 яка визначає, що правовстановлюючим документом на нерухоме майно є саме накази органів Фонду державного майна з додатком - переліком об`єктів нерухомого майна про передачу у власність цих об`єктів акціонерним товариствам.

Рух справи.

Ухвалою від 16.06.2020 повернуто позовну заяву №без номера від 10.06.2020 (вх. №447 від 11.06.2020) (в т.ч. квитанцію №0.0..1 від 19.05.2020 про сплату судового збору) Публічному акціонерному товариству "Тернопільський облрибокомбінат", вул. Князя Острозького, 14-А, м. Тернопіль, 46001 (адреса для листування вул. Набережна, 13, с. Урмань Бережанського району Тернопільської області, 47510), а копію позовної заяви ухвалено залишити в суді.

Ухвалою від 09.10.2020 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат", вул. Князя Острозького, 14-А, м. Тернопіль, 46001 (адреса для листування вул. Набережна, 13, с.Урмань Бережанського району Тернопільської області, 47510) - залишено без руху.

Ухвалою від 06.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/385/20; справа розглядалася за правилами загального позовного провадження; призначено у справі підготовче засідання на 30.11.2020 на 10 год. 00 хв.

Ухвалою від 30.11.2020 повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 14.12.2020 на 14 год. 00 хв.

Ухвалою від 10.12.2020 Клопотання №без номера від 03.12.2020 (вх.8949 від 04.12.2020) Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат", вул. Князя Острозького, 14-А, м.Тернопіль, 46001 (адреса для листування вул. Набережна, 13, с.Урмань Бережанського району Тернопільської області, 47510) про повернення судового збору задоволено.

Ухвалою від 14.12.2020 повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 28.12. 2020 на 14 год. 00 хв.

Ухвалою від 28.12.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №921/385/20 до 05.02.2021 включно.

Ухвалою суду від 18.01.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.02.2021 на 14 год. 00 хв.

Ухвалою від 01.02.2021 повідомлено сторін у справі № 921/385/20 про відкладення розгляду справи на 24.02.2021 на 12 год. 00 хв.

Явка сторін.

В судове засідання з`явилися представник позивача Дубовий А.М., який підтримав позов повністю.

В судове засідання з`явився представник відповідача-4 Лучко Р. М. та відповідач -4 ОСОБА_1. Проти позову заперечили.

Розгляд заяв та клопотань.

В судовому засіданні представниками позивача та відповідача-4, а також відповідачем-4 не було заявлено жодних заяв та клопотань.

Технічна підтримка.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) "Акорд". Експертний висновок № 765 від 20.10.2017 року до 20.10.2020 року.

Господарський процес.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши доводи та аргументи представників позивача і відповідача-4, та відповідача-4 встановив наступні фактичні обставини.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 14.12.2020 за кодом 95 станом на 14.12.2020 знаходиться в Реєстрі як юридична особа Публічне акціонерне товариство «Тернопільський облрибкомбінат», ідентифікаційний код 00476777, організаційно-правова форма юридичної особи: акціонерне товариство, за місцезнаходженням: Україна, 46001, Тернопільська обл.,місто Тернопіль, вулиця Кн.Острозького, будинок 14-А. Дані про перебування юридичної особи у процесі припинення, утому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи: в стані припинення, 31.08.2015, 9002932, Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Відомості про комісію з припинення, зокрема: Ковальчук Василь Михайлович - ліквідатор.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 14.12.2020 за кодом 42 станом на 14.12.2020 знаходиться в Реєстрі як юридична особ Товарна біржа «Універсальна земельна товарна біржа «Придніпровська»,ідентифікаційний код 35249588, організаційно-правова форма юридичної особи: товарна біржа, за місцезнаходженням: Україна, 03067, місто Київ, провулок Західний, будинок 3-Д, кімната 5. Згідно розділу «Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи» вказаного Витягу, значиться Філія (інший відокремлений підрозділ) Тернопільська Філія Товарної біржі «Універсальна земельна товарна біржа «Придніпровська», код ЄДРПОУ ВП: 37687617, місцезнаходження:Україна,46000, Тернопільська обл.,місто Тернопіль, вулиця Сагайдачного, будинок 1, кабінет 23.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 14.12.2020 за кодом 60 станом на 14.12.2020 знаходиться в Реєстрі як юридична особа Залозецька селищна рада Зборівського району Тернопільської області ,ідентифікаційний код , організаційно-правова форма юридичної особи: орган місцевого самоврядування, за місцезнаходженням: Україна, 47234, Тернопільська обл., Зборівський р-н, селище міського типу Залізці, вулиця Шевченка, будинок 64.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 14.12.2020 за кодом 95 станом на 14.12.2020 в Реєстрі як юридична особа Виконавчий комітет Залозецької селищної ради Зборівського району не значиться.

Управління забезпечення реалізації повноважень у Тернопільській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (надалі Управління) розглянувши адвокатський запит (Дубовий А.М.) від 04.12.2020 № б/н (вх.№18/02054 від 07.12.2020) в своєму листі №18-114-02488 від 08.12.2020 інформує про наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» (втратили чинність) наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях) від 16.03.1998 №262 «Про приватизацію державного майна цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного рибкомбінату» дозволено приватизацію цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного рибкомбінату шляхом перетворення його у відкрите акціонерне товариство.

До складу державного підприємства на правах структурних підрозділів входили такі рибгоспи, а саме: «Бережани», «Борщівка», «Заложці», «Копичинці», «Плотича», «Підгайці».

Наказом Регіонального відділення від 31.03.1998 №346 створено інвентаризаційну комісію з інвентаризації майна цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного рибкомбінату.

Відповідно до наказів Регіонального відділення від 16.03.1998 №262 та від 31.03.1998 №346, наказу підприємства від 30.03.1998 №21, наказом державного підприємства від 31.03.1998 №43 створено комісію з інвентаризації майна підприємства по рибгоспу «Заложці».

Інвентаризація майна підприємства проводилась відповідно до Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються корпоратизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), затвердженого постановою КМУ №158 від 02.03.1998.

Також в листі зазначається про те, що у приватизаційній справі ДП «Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат» матеріали технічної документації відсутні. Також до даного листа додано: копії наказу РВ від 31.03.1998 №346; наказу від 30.03.1998 №21; наказу від 31.03.1998 №43; матеріалів інвентаризації.

Наказом Регіонального відділення по Тернопільській області від 31.03.1998 №346 «Про створення інвентаризаційної комісії з інвентаризації майна цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного виробничого рибокомбінату» наказано створити інвентаризаційну комісію (п.1) та інвентаризацію державного майна цілісного майнового комплексу Тернопільського обласного виробничого рибокомбінату провести станом на 01.04.1998 (п.2).

Наказом №21 від 30.03.1998 Тернопільського обласного виробничого рибокомбінату наказано створити комісію з інвентаризації майна підприємства у складі: директора облрибкомбінату, директорів рибгоспу: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Головний бухгалтер облрибокомбінату та головні бухгалтери рибгоспів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (п.1). Провести повну інвентаризацію майна підприємства станом на 01.04.98 р. відповідно до Положення про інвентаризацію державного підприємства, що приватизується, затвердженого постановою КМУ №150 від 02.03.98 р.(п.2). Створити інвентаризаційні групи по проведенню інвентаризації по кожному рибгоспу окремо (видавши накази) та в тому числі адміноргану(п.3).Склад комісії по проведенню інвентаризації (де головними є директора рибгоспів) по адмінорганізації: голова комісії: ОСОБА_16 ; члени комісії: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Наказом №43 від 31 березня 1998 року «Про створення комісії з інвентаризації майна підприємства рибгоспу «Заложці» та інвентаризаційних груп в зв`язку з приватизацією» рибгоспу «Заложці» відповідно до наказу РВ ФДМУ по Тернопільській області 16.03.98 р. №262 та виконання наказу №346 від 31.03.98 р. наказано створити комісію з інвентаризації майна підприємства; провести повну інвентаризацію майна підприємства станом на 1.04.1998 р. відповідно до положення про інвентаризацію майна державного підприємства, що приватизується затвердженого постановою КМУ №158 від 2.03.98 р.; створити інвентаризаційні групи по проведенню інвентаризації (п.1).

Також надано перелік нерухомого майна рибгоспу «Заложці» та Відомість розрахунку відновної вартості основних засобів (рибгосп «Заложці).

В зазначеному переліку під інвентарним номером об`єкту 213 значиться "Вирощувальний №8». Також у Відомості розрахунку відновної вартості основних засобів (рибгосп «Заложці) під інвентарним номером об`єкту 213 значиться «Вирощувальний став №8», дата введення в експлуатацію 04.1939, балансова вартість 4851,53 гр.

12.10.1998 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області прийнято наказ №1009 «Про перетворення державного підприємства Тернопільського обласного виробничого рибокомбінату у відкрите акціонерне товариство «Тернопільський «Облрибкомбінат» (далі - «Наказ №1009»).

Згідно п.1 даного Наказу №1009 вирішено перетворити ДП «Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат» у ВАТ « Тернопільський облрибокомбінат».

Пунктом 2 даного Наказу №1009 вирішено затвердити статут ВАТ «Тернопільський облрибокомбінат», передати до статутного фонду ВАТ нерухоме майно згідно з актом передачі (Акт додається).

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області від 04.03.2011 р.№88 «Про внесення змін до наказу регіонального відділення ФДМУ по Тернопільській області від 12.10.1998 р.№1009» внесено зміни до Наказу № 1009, зокрема, із п.2 виключено друге речення такого змісту: «Передати до статутного фонду ВАТ нерухоме майно згідно з актом передачі (Акт додається)».

Рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Тернопільський облрибокомбінат» від 11.03.2011 р., оформленого протоколом №1, вирішено змінити тип та найменування ВАТ «Тернопільський облрибокомбінат» на ПАТ «Тернопільський облрибокомбінат».

Рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради №223 від 12.11.2012 «Про питання комунальної власності» з метою ефективного використання нерухомого майна, що знаходиться на території Залозецької селищної ради, а також проведеною інвентаризацією гідроспоруд ставка №8 по АДРЕСА_3 та прийняттям їх на баланс селищної ради, керуючись статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішено оформити право комунальної власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за Залозецькою селищною радою (п.1); доручити Зборівському районному бюро технічної інвентаризації зареєструвати дані гідроспоруди, що заходяться за адресою: АДРЕСА_2 за Залозецькою селищною радою та видати свідоцтво на право комунальної власності (п.2).

20.12.2012 на підставі рішення №223 від 12.11.2012 Залозецькій селищній раді видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно: гідроспоруди ставка №8, за адресою: АДРЕСА_2 .

З протоколу №4 аукціону Залозецької селищної ради вбачається, що 05.02.2013 було проведено аукціон, об`єктом аукціону якого є лот №4. Гідротехнічні споруди ставка №8 -(частина земляної греблі -довжиною 20,0 м), водовипуск (поз.2); організатор аукціону: Залозецька селищна рада; виконавець: Тернопільська філія товарної біржі «Універсальна земельна товарна біржа «Придніпровська»; переможець аукціону: ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, в ході здійснення ліквідаційної процедури ПАТ «Тернопільський облрибокомбінат» та інвентаризації майна ПАТ «Тернопільський облрибокомбінат» стало відомо про те, що власником гідротехнічних споруд вирощувального ставу №8 є ОСОБА_1. З метою з`ясування обставин набуття ОСОБА_1 права власності на вказане майно адвокатом Дубовим А.М. було направлено запит до Залозецької селищної ради Тернопільської області адвокатський запит. У відповідь на адвокатський запит Залозецькою селищною радою Тернопільської області надано ряд документів, які містять інформацію щодо обставин вибуття гідротехнічних споруд вирощувального ставу №8 із власності ПАТ «Тернопільський облрибокомбінат». Так із змісту наданих документів вбачається, що 12.11.2012 Виконавчим комітетом Залозецької селищної ради Тернопільської області прийнято рішення №223, яким вирішено оформити право комунальної власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 за Залозецькою селищною радою; на підставі вказаного рішення Залозецькій селищній раді видано свідоцтво про право власності; 05.02.2013 відбувся аукціон з продажу комунального майна, об`єктом якого був лот №4, до складу якого ввійшли гідротехнічні споруди ставка №8; відповідно до протоколу №4 аукціону, його переможцем став ОСОБА_1

ПАТ «Тернопільський рибокомбінат» вказує, що на законних підставах набуло право власності на вирощувальний став №8; вважає, що рішення №223 є протиправним рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради , у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Разом з тим, скасуванню підлягає і свідоцтво від 20.12.2012 р., видане на підставі рішення №223.

Рішенням та №223 та виданим на його підставі Свідоцтвом від 20.12.2012 р., а також проведення аукціону з продажу майна гідротехнічних споруд ставка №8 порушується право приватної власності ПАТ «Тернопільський облрибокомбінат». З метою захисту свого порушеного права ПАТ «Тернопільський облрибокомбінат» змушене звернутися з цим позовом до суду в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Оцінивши подані позивачем та відповідачем-4 докази на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності, суд дійшов до висновку про те, що в позові слід відмовити, при цьому виходячи із наступного.

При прийнятті даного рішення суд керується діючими станом на момент прийняття спірного рішення нормативними і законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР від 21.05.1997 із наступними змінами і доповненнями сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР від 21.05.1997 із наступними змінами і доповненнями виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідно виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи; виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності (пп.10 п. "б" ст.30 Закону України "Про місцеве сомоврядування в Україні").

Згідно ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування" в Україні" делеговані повноваження - це повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію (п.п. "а" п.6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (далі-Положення), затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 №7/5,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445 (дане Тимчасове положення було чинним на момент прийняття відповідачем спірного рішення і визнано таким, що втратило чинність відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 р. №1844/5)).

Відповідно до ч. 6. ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Виконавчі органи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження (ч.1 ст.71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Спірним Рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради №223 від 12.11.2012 «Про питання комунальної власності» вирішено оформити право комунальної власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за Залозецькою селищною радою (п.1).

На підставі рішення №223 від 12.11.2012 Залозецькій селищній раді 20.12.2012 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно: гідроспоруди ставка №8, за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ст.8 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996 року із наступними змінами і доповненнями Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про власність» (діяв на момент прийняття ФДМ України по Тернопільській області наказу №1009), однією із підстав виникнення колективної власності є перетворення державних підприємств в акціонерні товариства.

Приватизація майна рибних господарств (рибокомбінатів, рибоводно-меліоративних станцій, нерестово-виросних рибницьких господарств), які спеціалізуються на вирощуванні рибо посадкового матеріалу та товарної риби у ставках, басейнах, лиманах та інших внутрішніх водоймах, здійснюється шляхом перетворення їх у колективні господарства або у відкриті акціонерні товариства на умовах, передбачених ст.ст.5,6,7 цього Закону. При цьому повинні забезпечуватися технологічна єдність виробництва та цілісність майнових комплексів (ч.1 ст.12 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі).

В ході перетворення ДП «Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат» у ВАТ «Тернопільський облрибокомбінат», органом приватизації було передано ВАТ «Тернопільський облрибокомбінат» до Статутного фонду ряд об`єктів нерухомого майна, зокрема, по Рибгоспу «Заложці» вирощувальний став №8 за інвентарним номером 213 (згідно Переліку нерухомого майна, що передане у власність відкритому акціонерному товариству «Тернопільський облрибокомбінат» (Дублікат)).

Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 не містила вимог щодо державної реєстрації об`єктів, призначених для управління водними ресурсами, а також для запобігання шкідливій дії вод, тобто гідроспоруд.

Порядок підтвердження права власності на нерухоме майно,затвердженого наказом Фонду державного майна України №1450 від 22.07.1998, не пройшов відповідної реєстрації в Міністерстві юстиції відповідно до Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №493/92. А тому, його положення не могли бути застосовані при видачі Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області при видачі Наказу №1099 від 12.10.1998 р.

А відтак, суд не погоджується із доводами відповідача-4 щодо застосування до спірних правовідносин положень Порядку №1450 та погоджується із доводами позивача, викладеними у Відповіді на відзив щодо того, що вказаний документ не може здійснювати нормативно-правового регулювання спірних правовідносин з огляду на те, що він не пройшов державної реєстрації відповідно до вимог Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади».

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ВАТ «Тернопільський облрибокомбінат» на законних підставах набуло право власності на вирощувальний став №8.

Гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) - об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод (ст.1 Закону України «Про аквакультуру»).

Також п.1.9.18 Методики обстеження та паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури « 252 від 19.12.1995, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1995 за №466/1002 встановлено, що гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водовипуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Згідно ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) відносяться земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З огляду на зазначене вище, гідротехнічна споруда ставка є нерухомим майном, оскільки вона нерозривно пов`язана з землею і призначена для управління водними ресурсами. Тобто, функціонування такої споруди неможливе без існування водного об`єкту.

А отже, з огляду на вищезазначене, суд не бере до уваги доводи відповідача-4 викладені у Відзиві щодо того, що в розумінні позивача, йому належить Вирощувальний став №8 за інвентарним №213, тоді як право власності за Залозецькою селищною радою визнано на гідроспоруди ставка №8, що знаходяться за адресою : смт. Залізці, вул.Шевченка , 1/8 Зборівського району Тернопільської області, та включає в себе згідно опису об`єкта: водовпуск (який є водовипуском ставка №6); водовипуск, гребля.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно п.1.1,п.1.2.,п.1.3.Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно це Положення визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності; Положення діє на всій території України і є обов`язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності; державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно до даного Положення:

-п.1.4.- державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ;

-1.5.-обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном;

-1.6.-реєстрації підлягають права власності тільки на об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об`єкти.

-1.7.-реєстр прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр прав) є інформаційною системою, яка містить відомості про зареєстровані права власності, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, правовстановлювальні документи, на підставі яких здійснено реєстрацію прав власності.

Згідно статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

В силу приписів п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України, право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Нормами ч. 9 ст. 18 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

За приписами ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що ВАТ «Тернопільський облрибкомбінат» не здійснило за собою реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке було передано йому органом приватизації як вклад до статутного капіталу. А відтак, станом на дату прийняття спірного рішення право власності на належне товариству майно не було підтверджено у встановленому законом порядку.

Випадки припинення права власності передбачені ч. 1 ст.346 Цивільного кодексу України. Так, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Жодних доказів на підтвердження наявності зазначених вище випадків припинення права власності позивача на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: смт.Залізці вул.Шевченка №1/8 Зборівського району Тернопільської області матеріали справи не містять.

Таким чином, Залозецька селищна рада набула право власності на гідроспоруди ставка №8, порушивши вимоги закону.

Також, Залозецька селищна рада не маючи права на відчуження гідроспоруд ставка №8, здійснила відчуження такого майна, шляхом його продажу на аукціоні проведеного Тернопільською філією ТБ «Універсальна земельна товарна біржа «Придніпровська». А тому, результати такого аукціону не можуть вважатись дійсними.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» аукціон проводиться відповідним органом приватизації або уповноваженою ним особою. Уповноважена особа діє відповідно до угоди з органом приватизації. Протокол у триденний термін надсилається відповідному органу приватизації та затверджується ним. Разом з тим, всупереч зазначеній вище нормі, протокол аукціону №4 від 05.02.2013 затверджено Залозецьким селищним головою Фесик Л.І.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України).

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Одним із способів захисту є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмується правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі №48/340 (провадження №12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 (провадження №12-234гс18).

Відповідно до наданої позивачем до позовної заяви інформаційної довідки «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта» №209196343 від 16.05.2020, державним реєстратором зареєстровано 16.09.2014 право приватної власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - гідротехнічні споруди №8;опис об`єкта: гідротехнічні споруди ставка №8, саме металічний водовипуск (позн.2) та земляна гребля довжиною 20,0 и (позн.3); адреса: Тернопільська обл., Зборівський р.,смт.Залізці, вулиця Шевченка,1/8; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 26.

Підставою для державної реєстрації права власності послужило рішення суду по справі №599/311/13-ц2/599/110/2013 від 26.03.2013 Зборівського районного суду Тернопільської області; ухвала суду по справі №599/311/13-ц 2-во/599/108/2014, від 04.09.2014 Зборівського районного суду Тернопільської області.

Так, рішенням від 26.03.2013 Зборівського районного суду Тернопільської області по справі №№599/311/13-ц2/599/110/2013 з врахуванням виправлення описки згідно ухвали суду по справі №599/311/13-ц 2-во/599/108/2014, від 04.09.2014 Зборівського районного суду Тернопільської області, визнано дійсним договір купівлі гідротехнічних споруд ставка №8, зокрема, водовипуск (поз.2) із земляною греблею довжиною 20,0 м (поз.), що безпосередньо прилягає до водовипуску (поз.2) симетрично від його розташування по вул. Шевченка 1/8 в смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, який укладений 05 лютого 2013 року між Залозецькою селищною радою та ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на дані гідротехнічні споруди ставка №8.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

Позов це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Положеннями ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим цивільно правовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим цивільноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Отже, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи підтверджено порушення прав позивача з боку відповідача-1 та відповідача-2.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сало проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

ПОЗОВНА ДАВНІСТЬ.

У своєму Відзиві на позов відповідач-4 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а у випадку встановлення судом у даній справі факту порушення прав і інтересів позивача, - відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. При цьому відповідач-4 зазначає наступне, зокрема, що оспорюване позивачем рішення відповідача- 2 прийнято ще 12.11.2012, за відповідачем-4 право власності на гідротехнічні споруди ставка №8, яке позивач вважає власним майном, зареєстроване було 16.09.2014, а відтак, при умові підставності тверджень позивача про належність ПАТ «Тернопільський облрибкомбінат» спірного майна, проявивши розумну обачність, товариство не могло не дізнатися про порушення своїх прав з 12.11.2012 - в частині прийняття оспорюваного рішення відповідачем 1 та з 16.09.2014 - в частині реєстрації права власності на гідротехнічні споруди ставка №8 за відповідачем-4.

Так, відповідно до положень ст.ст.1,3,12,32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав є відкритим та доступним ресурсом, який містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про обєкти та субєктів цихї прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Порядок та процедура отримання інформації з Державного реєстру прав визначена ст.ст.32-34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, та передбачає відповідне звернення особи до державного реєстратора, фронт-офісу, нотаріуса чи до електронного порталу Міністерства юстиції України за зазначеними критеріями пошуку, сплати відповідного адміністративного збору та, як наслідок, отримання інформації про наявність чи відсутність зареєстрованих прав чи їх обтяжень на нерухоме майно.

Відомості з Державного реєстру прав є загальновідомими та загальнодоступними, такими, що дають змогу бути обізнаними з усіма рішеннями/діями, які вносяться в Державний реєстр прав.

Жодних перешкод в отриманні відповідних відомостей від Залозецької селищної ради (як це було зроблено позивачем 19.03.2020 року шляхом подання адвокатського запиту) та відомостей з Державного реєстру речових прав (як це було здійснено позивачем шляхом отримання долученої до позовної заяви інформаційної довідки) в позивача з 12.11.2012 та з 16.09.2014 очевидно не було, а всі ризики вчинення чи невчинення відповідної дії покладаються в даному випадку саме на позивача, який однозначно мав змогу бути обізнаним про наявність оспорюваного рішення відповідача-2, реєстрації за Залозецькою селищною радою права власності (та подальший продаж) на майно, яке позивач вважає своїм, проте своїм правом не скористався, внаслідок чого пропустив строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач в своїй Відповіді на відзив зазначає про те, що не погоджується з доводами відповідача-4, що достатньою підставою для застосування наслідків спливу строків позовної давності є те, що Рішення №223 прийнято 12.11.2012, а право власності ОСОБА_1 на гідротехнічні споруди ставка №8 зареєстровано 16.09.2014. Зазначає про те, що матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення позивача про прийняття Рішення №223. Позивач, як законний власник, обізнаний із змістом ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не міг навіть припускати, що належне йому майно може перейти у комунальну власність за відсутності будь-яких правових підстав та без вираження його волі на такий перехід. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. При цьому, варто зауважити, що у Свідоцтві від 20.12.2012 та в рішенні №223 мова йде про гідротехнічні споруди, яким вже присвоєно адресу, а позивач, як власник майна, не звертався до Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області чи її виконавчого комітету для присвоєння такої адреси. Не може слугувати підставою для висновку про пропуск строку позовної давності і те, що право власності ОСОБА_1 на гідротехнічні споруди ставка №8 зареєстровано 16.09.2014 і відомості Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно є загальновідомими та загальнодоступними. До такого висновку спонукає те, що право власності позивача виникло в період, коли право власності на гідротехнічні споруди не підлягало державній реєстрації відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та положень Інструкції №121. Оскільки державна реєстрація права власності на гідротехнічні споруди ставка не була проведена, то позивачу і не могло бути відомо про те, що в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчиняються будь-які дії щодо цього майна. Також важливе значення має і те, що оформленню права комунальної власності на спірне майно передували дії органу місцевого самоврядування, спрямовані на присвоєння адреси об`єкту без відома позивача,тобто характеристик об`єкта нерухомого майна змінено без відома його власника саме з метою створення умов, при яких він не мав можливостей для отримання інформації про такі протиправні дії.

Щодо письмового клопотання відповідача -4 викладеного у Відзиві на позов щодо застосування строку позовної давності , то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, зокрема, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Як визначається у абзаці першому та абзаці другому підпункту 2.2 пункту 2 даної постанови пленуму Вищого господарського суду України відповідно за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до абзацу третього підпункту 2.2 пункту 2 вказаної вище постанови пленуму Вищого господарського суду України позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах (абзац четвертий підпункту 2.2. пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-7цс14:

-Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

-Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

-Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Відповідно до підпункту 2.3. зазначеної вище постанови пленуму Вищого господарського суду України якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінг та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 Цивільного кодексу України (у редакції до внесення змін Законом від 20.12.2011 №4176-VI) передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема за змістом пункту 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Законом від 20.12.2011 №4176-VI зазначений пункту 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України виключено. Таким чином, в перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, не включено вимоги про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування. Також не включено і інші вимоги, заявлені позивачем.

А отже, на заявлені вимоги позивача поширюється загальна позовна давність.

З матеріалів справи вбачається, що спірне рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області №223 прийнято 12.11.2012. 20.12.2012 на підставі рішення №223 Залозецькій селищній раді Тернопільської області видано свідоцтво про право власності.

05.02.2013 відбувся аукціон з продажу комунального майна, об`єктом якого був лот №4, до складу якого увійшли гідротехнічні споруди ставка №8, що знаходиться за адресою вул.Шевченка,1/8, смт.Залізці Зборівського р-ну Тернопільської області. Переможцем аукціону став ОСОБА_1 . Право власності ОСОБА_1 на гідротехнічні споруди ставка №8 зареєстровано 16.09.2014.

Ухвалою від 18.01.2021 було зобов`язано учасників справи, в т.числі відповідача-4: ОСОБА_1 подати суду докази публікації оголошення про проведення оспорюваного аукціону з продажу гідротехнічних споруд - ставка №8, який розташований за адресою: вул.Шевченка,1/8, смт.Залізці, Зборівський район, Тернопільська область. На виконання вимог суду представником позивача до Клопотання № без номера від 23.12.2020 (вх.№824 від 01.02.21) додано витяг з публікації в засобі масової інформації - Газеті «Моя Газета» за 14.01.2013 року №1(397). Дана публікація стосується оголошення Тернопільської філії Товарної біржі «Універсальна земельна товарна біржа» «Придніпровська» про організацію та проведення прилюдних торгів з продажу майна, що знаходиться на балансі Залозецької селищної ради - Лот №4.Гідротехнічні споруди ставка №8 -(частина земляної греблі -довжиною 20,0 м), водовипуск (поз.1), що знаходиться за адресою: вул.Шевченка,1/8, смт.Залізці, Зборівського району, Тернопільської області.

Тобто, в силу ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позивач як власник нерухомого майна міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ще 14.01.2013 (коли була зроблена публікація в газеті). Тобто, позивач мав об`єктивну можливість знати про факт порушення його прав.

В своєму Клопотанні № без номера від 02.11.2020 представник позивача вказав, що 20.03.2020 ним (адвокатом) було направлено до Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області адвокатський запит, в якому просив надати:

-інформацію про те, на якій підставі за Залозецькою селищною радою Зборівського району Тернопільської області було оформлено право власності на гідротехнічні споруди вирощувального ставу №8, що розташовані в смт. Залізці Зборівського р-ну Тернопільської області?

-належним чином засвідчені документи, які підтверджують запитувану інформацію.

У відповідь на адвокатський запит Залозецькою селищною радою Зборівського району Тернопільськоїх області надано лист №234 від 23.04.2020, до якого додано:

-копію рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області №223 від 12.1.2012 «Про питання комунальної власності;

-копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2012, виданого Залозецькій селищній раді про право власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

-копію протоколу №4 аукціону Залозецької селищної ради від 05.02.2013.

На підтвердження зазначеного позивач до Клопотання надав Адвокатський запит № без номера від 19.03.2020 та опис вкладення до листа з відбитком печатки відділення Укрпошти з датою 20.03.20.

Тобто, представником позивача лише 20.03.2020 було направлено до Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області адвокатський запит з приводу надання відповідної інформації.

Наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, матеріалами справи не підтверджено.

Аргументи відповідача-4 щодо пропуску строку позовної давності залишились неспростованими позивачем.

При наявності порушеного права позивача як власника майна, позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом. А тому, суд вважає за необхідне відмовити в позові за спливом позовної давності.

Судовий збір.

Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 8408 грн. 00 коп., згідно квитанції №0.0..1 від 19.05.2020.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

З врахуванням п.2 ч.4 ст.129 ГПК України, відмову в позові, суд вважає за необхідне судовий збір покласти на позивача.

Керуючись статями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В зв`язку із перебуванням судді у відпустці з 09.03.2021 по 12.03.2021 повне рішення складено: 15 березня 2021 року.

Суддя С.О. Хома