ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2021 р. Справа№ 910/16696/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Пашкіної С.А.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Михайлов В.В.

відповідача - Мохонько О.А.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта"

на рішення Господарського суду м. Києва від 14.01.2021 р.

у справі № 910/16696/20 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до Акціонерного товариства "Укрпошта"

про стягнення неустойки у розмірі 308434,44 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрпошта" про стягнення 308434,44 грн неустойки за повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди № 4983 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.01.2010 р.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов укладеного договору оренди, після закінчення строку дії цього договору, орендоване приміщення орендодавцю не повернув, у зв`язку з чим відповідачу було нараховано неустойку.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.01.2021 р. у справі № 910/16696/20 позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Укрпошта" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що лист позивача від 31.01.2018 р. № 30-06/1109 про припинення дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4983 від 30.01.2010 р., не має законної сили, оскільки позивач на момент вчинення правочину по припиненню вказаного договору не мав права на припинення строку дії договору, так як з моменту включення об`єкту оренди по Привокзальній площі, 1 у м. Києві до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» Регіональне відділення Фонду державного майна не є орендодавцем об`єкту оренди за укладеним договором.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/16696/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 р. справу № 910/16696/20 було призначено до розгляду на 09.03.2021 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

30.01.2010 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (далі - орендодавець) та Київською міською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрпошта» (далі - орендар), було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4983 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежиле приміщення площею 54,7 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, Привокзальна площа, 1, в лівому напівциркулі вестибюлю Центрального вокзалу зліва від центрального входу, що перебуває на балансі Південно-Західна залізниця вокзал станції Київ-Пасажирський, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.06.2009 р. і становить 461222,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору оренди майно передається в оренду з метою розташування відділення поштового зв`язку Київ-31.

Як передбачено п. 2.1 договору оренди, оренда вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 30.01.2010 р. до 30.01.2011 р. включно (п. 10.1 договору оренди).

У відповідності до п. 10.4 договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

За п. 10.10 договору оренди майно вважається поверненим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Згідно з п. 10.11 договору оренди, з урахуванням договору про внесення змін до договору № 4983/05 від 28.08.2014 р., за відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення/розірвання за рішенням суду договору, орендар відшкодовує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передачі (повернення), який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

В подальшому договір оренди № 4983 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.01.2010 р. неодноразово пролонговувався, оскільки були відсутні заяви сторін про припинення дії цього договору.

31.01.2018 р. позивач направив на адресу відповідача заяву № 30-06/1109 про припинення чинності договору оренди № 4983 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.01.2010 р. у зв`язку із закінченням строку його дії 30.01.2018 р.

Проте, відповідачем не повернуто орендоване приміщення за актом приймання-передавання (повернення), відповідно відповідач продовжував користуватися державним майном.

28.05.2020 р. листом № 30-05/4162 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо погашення заборгованості з орендної плати по договору № 4983 від 30.10.2010 р. у зв`язку із неповерненням орендованого приміщення.

30.06.2020 р. сторони підписали акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого відповідач, згідно з договором оренди нерухомого майна від 30.01.2010 р. № 4983 повернув, а позивач прийняв із користування нерухоме майно загальною площею 54,7 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1.

Спір у справі виник у заявку з тим, що відповідачем, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору оренди, було несвоєчасно повернуто орендодавцю орендоване майно, у зв`язку з чим останньому нараховано неустойку у розмірі подвійної щомісячної оренди за період з лютого 2018 року по червень 2020 року.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як передбачено ч. 6 ст. 238 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 зазначеного Кодексу.

При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 914/4238/15.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Так, 31.01.2018 р. позивач направив на адресу відповідача заяву № 30-06/1109 про припинення чинності договору оренди № 4983 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.01.2010 р., у зв`язку із закінченням строку його дії 30.01.2018 р.

Враховуючи заперечення орендодавця, договір оренди на новий строк продовжений не був.

Проте орендар, в порушення умов укладеного договору оренди, нерухоме майно не повернув орендодавцю після закінчення строку дії цього договору, тобто до 30.01.2018 р.

Оскільки відповідач свого обов`язку з повернення об`єкту оренди не виконав та не вчиняв жодних дій з повернення майна у визначений договором строк, а продовжив користування орендованим майном, відтак неповернення об`єкту оренди у період з лютого 2018 року по червень 2020 року відбулося з вини відповідача, що згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України є підставою для стягнення з відповідача неустойки.

Відповідно до п. 10.11 договору оренди, з урахуванням договору про внесення змін до договору № 4983/05 від 28.08.2014 р., за відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення/розірвання за рішенням суду договору, орендар відшкодовує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передачі (повернення), який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

Отже, у зв`язку із неналежним виконанням Акціонерним товариством «Укрпошта» умов договору оренди щодо своєчасного повернення орендованого майна, Фонд державного майна України на підставі п. 10.11 договору оренди нарахував відповідачу неустойку в розмірі 308434,44 грн з лютого 2018 року (направлено заяву про припинення дії договору оренди) по червень 2020 року включно (підписано акт приймання-передачі нерухомого майна).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 308434,44 грн неустойки за повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди № 4983 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.01.2010 р., є обґрунтованою, розрахунок здійснений арифметично правильно, відтак підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що позивач на момент вчинення правочину по припиненню договору оренди не мав права на припинення строку його дії, оскільки з моменту включення об`єкту оренди по Привокзальній площі, 1 у м. Києві до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» Регіональне відділення Фонду державного майна не є орендодавцем об`єкту оренди за укладеним договором, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що виробничий підрозділ вокзал станції «Київ Пасажирський» внесений до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджується наступними документами:

- передавальний акт Державного територіального галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» від 31.07.2015 р.;

- зведений перелік майна Державного територіального галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця»;

- зведений акт оцінки майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі передання нерухомого майна як вкладу до статутного капіталу юридичної особи право власності на таке майно виникає з моменту державної реєстрації права за такою юридичною особою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження переходу права власності об`єкту нерухомого майна, що є предметом договору оренди № 4983 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.01.2010 р.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 14.01.2021 р. у справі № 910/16696/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укрпошта" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 14.01.2021 р. у справі № 910/16696/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Укрпошта".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 16.03.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

С.А. Пашкіна