ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021м. ДніпроСправа № 904/6275/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 769 740 грн. 78 коп.

Представники:

від позивача: Шиян В.В., довіреність № 26/11-14 від 04.01.2021, представник;

від відповідача: Головко., довіреність № 24-5-01 від 30.12.2020, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 16.11.2020 № б/н, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" заборгованість в сумі 769 740 грн. 78 коп., з яких: 545 646 грн. 55 коп. - інфляційні втрати, 224 094 грн. 23 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 2800 про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, скидання відповідачем у стічні води забруднюючих речовин з перевищенням допустимих концентрацій, що стало підставою для звернення позивача у серпні 2019 із відповідним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з відповідача заборгованості за перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у сумі 2 076 280 грн. 06 коп. За результатами розгляду позовних вимог КП "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради прийняте рішення від 16.12.2010 у справі № 904/3720/19, залишене без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2020, про задоволення позову у повному обсязі. Стягнута вказаним судовим рішенням сума боргу відповідачем своєчасно сплачена не була, у зв`язку із чим позивач, скориставшись правом, наданим нормами ст. 625 ЦК України, нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні та 3% річних за порушення відповідачем грошових зобов`язань зі сплати заборгованості, встановленої вищезазначеним судовим рішенням.

Ухвалою господарського суду від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 22.12.2020.

Ухвалою господарського суду від 22.12.2020 підготовче засідання відкладене на 20.01.2021 для надання сторонами витребуваних судом документів.

06.01.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 06.01.2021 № 24-1-11, в якому проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування заперечень зазначає, що на підставі умов спірного договору та Правил приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська, затверджених рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 №129, 02.11.2016 представниками позивача у присутності представників відповідача здійснено заздалегідь непогоджений з підприємством, позаплановий відбір проб для контролю за якістю стічних вод, що скидаються. За результатами відбору проб складено Акт відбору проб стічних вод від 02.11.2016. За результатами проведеного лабораторного аналізу позивачем виявлено порушення відповідачем допустимих концентрацій забруднюючих величин та проведено розрахунок величин плати за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями на суму 2 076 280,06 грн. 06.01.2017 на адресу відповідача від позивача разом з супровідним листом №9408/2414 від 26.12.2016 надійшов рахунок величини плати за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями за вересень, жовтень, листопад 2016. У вищевказаному рахунку позивачем вказана плата за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями на суму 2 076 280, 64 грн. по Акту відбору проб стічних вод від 02.11.2016. Згідно п.7.23. Правил 129 відповідач зобов`язаний сплатити рахунок позивача за скид понаднормативних забруднень при порушенні встановлених показників у десятиденний строк, тобто до 16.01.2017. Відповідно до ст. 257 ГК України загальний строк позовної давнини встановлюється тривалістю у три роки. 19.01.2017 відповідачем надано відповідь №21250-15-28 від 18.01.2017 на лист позивача № 9408/2414 від 26.12.2016, що підтверджується штампом відповідача, на якому стоїть вх. № 653 від 19.01.2017. Згідно з п.1. ст. 261 ГК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, на думку відповідача, строк позовної давності має підліковуватися з 17.01.2017. Позивач в позові посилається на лист від 09.03.2017, направлений відповідачу 17.03.2017, з рахунком № 18792 від 28.02.2017, в якому йдеться про сплату за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями на суму 2 076 280,64 грн. по Акту відбору проб стічних вод від 02.11.2016, однак не надає доказів щодо його отримання відповідачем. Таким чином, згідно з ст. 257, ч. 1 ст. 261 ГК України, позивачем пропущено кінцевий строк позовної давності, а саме 16.01.2020, для звернення з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми збитків від інфляції та 3% річних. Крім того, нараховані позивачем та пред`явлені до стягнення сума збитків від інфляції та 3% річних не відповідають передбаченим у п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України засадам справедливості, добросовісності і розумності. Стверджує, що відповідач ніколи не ухилявся від виконання своїх зобов`язань та здійснював всі можливі заходи для їх виконання. Сплативши 04.11.2020 позивачу платіжним дорученням № 12870 від 04.11.2020 за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 у справі № 904/3720/19, плату за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями у розмірі 2 076 280,06 грн. відповідач поніс значних збитків. Просив у позові відмовити.

20.01.2021 позивач надав до суду відповідь на відзив від 20.01.2021, в якій зазначив, що листом від 26.12.2016 9408/2414 на адресу відповідача позивачем направлявся розрахунок величини плати за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями на суму 2 076 280 грн. 06 коп. А вже 28.02.2017 позивачем виставлено рахунок №18792, який направлено Відповідачу 17.03.2017 листом від 09.03.2017. Згідно з положеннями Правил 129 абонент зобов`язаний оплачувати рахунки за ПДК забруднюючих речовин, а отже посилання відповідача на лист від 26.12.2016. № 9408/2414 є необґрунтованим, так як даним листом позивач направив відповідачу лише розрахунок величини плати за ПДК забруднюючих речовин. Позивач не направляв та не міг направити рахунок відповідачу № 18792 від 28.02.2017 листом від 26.12.2016. №9408/2414, так як на той час вказаний рахунок ще не було сформовано. У свою чергу, ні Правилами 129, ані Договором не передбачено обов`язку щодо оплати розрахунків за ПДК забруднюючих речовин. Правилами 129 та договором передбачено обов`язок стосовно оплати виключно виставлених рахунків за ПДК. Отже, строк позовної давності щодо стягнення 3%річних та збитків від інфляції, нарахованих позивачем за несвоєчасну оплату відповідачем рахунку за ПДК забруднюючих речовин, почався не з 17.01.2017, як стверджує відповідач, а з моменту несплати в десятиденний термін рахунку № 18792 від 28.02.2017, який направлено відповідачу 17.03.2017 листом від 09.03.2017. Крім того, зазначає, що рахунок на №18792 від 28.02.2017 на суму 2 076 280 грн. 64 коп. відповідач отримав у 2017 році, а отже до 2020 року мав можливість його оплатити, і тим самим не допустити тривале прострочення і, як наслідок, нарахування 3% річних та збитків від інфляції. Разом з тим, складене фінансове становище, пр. яке зазначає відповідач у відзиві, не є підставою для звільнення від виконання господарських зобов`язань та поважною причиною для звільнення від відповідальності за їх не виконання.

Ухвалою господарського суду від 20.01.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів за клопотанням сторін, оголошено перерву до 04.02.2021.

03.02.2021 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 02.02.2021 № 24-1-69, в яких зазначив, що позивач підтверджує у відповіді на відзив, що строк позовної давності зі стягнення нарахованих позивачем 3% річних та збитків від інфляції, починається з моменту несвоєчасної оплати відповідачем рахунку № 18792 від 28.02.2017 на суму 2 076 280,06 грн. з врахуванням дати його отримання відповідачем та десятиденного терміну для оплати згідно п. 7.23. Правил №129, а саме з 01 квітня 2017 року, що також підтверджується позивачем у позові. Разом з тим, позивач звернувся до суду із даним позовом 16.11.2020, тобто через 7,5 місяців після того, як сплинув трирічний строк позовної давності згідно з ст. 257 ГК України. Просив у задоволенні позову відмовити, у зв`язку із закінченням строку позовної давності.

Ухвалою господарського суду від 04.02.2021 за згодою сторін закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 25.02.2021.

18.02.2021 позивач подав до суду письмові пояснення від 15.02.2021, в яких зазначив, що враховуючи встановлений законом трирічний строк позовної давності звернення до суду та дату звернення позивача із даним позовом до суду (19.11.2020), вбачається, що в межах трирічного строку позовної давності є можливим стягнення сум 3% річних та індексу інфляції нарахованих за період з 19.11.2017 по 04.11.2020. Крім того, вказує, що своєчасному зверненню з позовом щодо стягнення сум 3% річних та індексу інфляції, нарахованих з 01.04.2017 по 19.11.2017, перешкоджав спір по справі №904/3720/19 за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про стягнення суми заборгованості за перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин в розмірі 2 076 280 грн. 64 коп., який виник через небажання відповідача в добровільному порядку оплатити виставлений рахунок № 18792 від 28.02.2017. Вважає, що в даному випадку строк позовної давності щодо стягнення сум 3% річних та індексу інфляції, нарахованих з 01.04.17 по 19.11.2017, пропущено з поважних причин. Стверджує, що з моменту закінчення 10 денного строку на оплату рахунку №18792 від 28.02.2017, почався строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по самому рахунку, але аж ніяк не строк позовної давності щодо стягнення 3%річних та індексу інфляції.

У судовому засіданні 25.02.2021 позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити; відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, просив у задоволенні позову відмовити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2014 між Комунальним підприємством "Дніпроводоканал" (далі - позивач, Водоканал) та Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (далі - відповідач, абонент) укладено договір на надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 2800 (далі - договір) за пунктом 2.1 якого Водоканал зобов`язується надавати абоненту послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення, а абонент - оплачувати надані послуги в порядку і на умовах, визначених договором та чинним законодавством.

Згідно з пунктом 2.2 договору місцем надання послуг є точка розподілу, визначена сторонами в акті визначення точки розподілу та розмежування балансової приналежності водопровідних та каналізаційних мереж.

Пунктом 3.15 договору передбачено, що абонент, на балансі якого знаходяться мережі водовідведення, відповідає за порушення норм щодо кількості та концентрації шкідливих речовин у стічних водах, що скидають до його мережі водовідведення субабоненти, орендарі, суборендарі.

Нарахування проводяться з огляду на норматив оплати за очищення 1 куб. м стічних вод із вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій, обсяг скинутих понаднормативно забруднених стічних вод та коефіцієнт кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень для технологічних процесів очищення стічних вод та екологічного стану водойми (пункт 3.16 договору).

Для визначення вмісту забруднень у стічних водах використовуються як дані лабораторії Водоканалу, так і результати вибіркового контролю, виконаного лабораторіями місцевих органів Держсанепідемнагляду, охорони навколишнього природного середовища або іншими лабораторіями, акредитованими у цій галузі (пункт 3.18 договору).

Відповідно до пункту 3.19 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 31.07.2015) плата за скид понаднормативних забруднень стягується за весь об`єм стічних вод, скинутих абонентом протягом календарного місяця, коли було зафіксоване перевищення допустимої концентрації. У випадку повторного встановлення факту перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин - три календарних місяця (місяця, в якому відібрана проба і було зафіксовано перевищення допустимих концентрацій та двох попередніх).

За змістом пункту 4.4 договору Водоканал визначає об`єм наданих абоненту послуг за розрахунковий місяць, розмір плати за скид понаднормативних забруднень та розмір оплати послуг за розрахунковий місяць на підставі інформації, вказаної у наданих абонентом відповідно до пункту 4.3 договору звітах про контрольні показники приладів і засобів обліку та актів обстеження. КП Дніпроводоканал не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим, надає абоненту два примірника акта-рахунку приймання наданих послуг, підписаних уповноваженою особою цього підприємства та скріплених його печаткою.

Відповідно до пункту 4.9 договору величина плати за скид стічних вод у систему водовідведення водоканалу з понаднормативним забрудненням визначається згідно з Інструкцією № 37. Така оплата здійснюється абонентом не пізніше 10 днів з дня отримання листа-повідомлення та акта-рахунку.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що між Водоканалом та абонентом встановлюється межа відповідальності за стан і експлуатацію водопровідних мереж згідно з Правилами №190, відповідно до акта визначення точки розподілу та розмежування балансової приналежності водопровідних та каналізаційних мереж (Додаток № 1 до договору) та генерального плану об`єкта в масштабі 1:500 з нанесенням на ньому водопровідною та каналізаційною мережами та випусками до каналізації Водоканалу.

Відповідно до підпунктів 6.1.1, 6.1.2 пункту 6.1 договору Водоканал має право: проводити технічні та профілактичні огляди водопровідних і каналізаційних мереж абонента; знімати контрольні показники приладів і засобів обліку на них та виявляти нераціональне використання води питної; складати акти з приписом щодо усунення порушень абонентом вимог чинного законодавства у сфері водопостачання, водовідведення та умов договору при їх виявленні з визначенням строку для їх усунення. Невиконання припису Водоканалу, що стосується порушень правил обліку послуг, є підставою для нарахувань згідно з пунктом 3.3 Правил № 190. Акт складається представником Водоканалу і підписується його представником та представником Абонента. Якщо абонент (його представник) відмовляється підписати такий акт, то він підписується представником Водоканалу одноосібно, про що в акті робиться відповідний запис про таку відмову з зазначенням прізвища, посади представника абонента, який відмовився від підпису. У такому випадку акти обстежень, підписані представником Водоканалу в односторонньому порядку, вважаються дійсними та є підставою для нарахувань об`ємів спожитих послуг.

На підставі договору та вимог Правил приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 № 129 (далі Правила № 129) позивачем:

15.10.2015 здійснено відбір проб стічних вод відповідача за адресою: м. Дніпро, вул. Столєтова, 21, що підтверджується актом від 15.10.2015 відбору проб стічних вод. За результатами досліджень встановлено перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин, що відображено у протоколі вимірювань показників складу та властивостей стічних вод. Керуючись пунктом 8.6 Правил № 129 позивачем сформовано розрахунок величини плати за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у розмірі 590 554,46 грн.;

18.05.2016 здійснено відбір проб стічних вод відповідача за адресою: м. Дніпро, вул. Столєтова, 21, що підтверджується актом від 18.05.2016 відбору проб стічних вод. За результатами досліджень встановлено перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин, що відображено у протоколі вимірювань показників складу та властивостей стічних вод;

02.11.2016 здійснено відбір проб стічних вод відповідача за адресою: м. Дніпро, вул. Столєтова, 21, що підтверджується актом від 02.11.2016 відбору проб стічних вод. За результатами досліджень встановлено перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин, що відображено у протоколі вимірювань показників складу та властивостей стічних вод. Керуючись пунктом 8.6 Правил № 129 позивачем сформовано розрахунок величини плати за скид стічних вод із понаднормативним забрудненням за вересень, жовтень, листопад 2016 року у розмірі 2 076 280,64 грн.

Акт від 02.11.2016 підписаний представником відповідача із зауваженнями з приводу того, що основна проба відібрана на КНС-4 не на випускному колекторі, а в приймальному кесоні перед уловлювачем грубої очистки, в якому безпосередньо проходить відстоювання стоків, які в подальшому перекачуються у мережі ПАТ Променерговузол. Проби було відібрано з порушенням КНД. Паралельно відповідачем було відібрано пробу безпосередньо на випускному колекторі в мережі Променерговузол після уловлювача грубої очистки.

За результатами проведеного аналізу відібраних проб лабораторією КП "Дніпроводоканал" з контролю якості стічних вод підприємств виявлено перевищення допустимої концентрації забруднюючих речовин за адресою вул. Столєтова, 21, об`єкт ПАТ Інтерпайп НТЗ (КНС-4 проба № 8), а саме: завислі речовини, хімічне споживання кисню (ХСК), біохімічне споживання кисню за 5 діб (БСК5), нафтопродукти, залізо загальне.

У зв`язку з наведеним, позивачем здійснено розрахунок величини плати за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями за вересень, жовтень та листопад 2016 року із застосуванням коефіцієнта кратності 10 у сумі 2 076 280,64 грн. (з ПДВ), про що виставлено рахунок на оплату № 18792 від 28.02.2017.

Оскільки відповідач у визначений Правилами № 129 строк виставлений позивачем рахунок № 18792 від 28.02.2017 не оплатив, останній звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" заборгованості за перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у сумі 2 076 280 грн. 06 коп., за результатами розгляду якого ухвалене рішення від 16.12.2010 у справі № 904/3720/19, залишене без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2020, про задоволення позову у повному обсязі.

Вказаними вище судовими рішенням по справі № 904/3720/19 встановлено підтверджену належними доказами вину відповідача у скиді у стічні води забруднюючих речовин з перевищенням допустимих концентрацій відповідно до акта відбору стічних проб 02.11.2016, а також порушення передбаченого пунктом 7.23 Правил № 129 десятиденного строку оплати виставленого позивачем рахунку № 18792 від 28.02.2017.

Позивач стверджує, що оскільки відповідачем зазначену суму боргу у розмірі 2 076 280 грн. 06 коп. своєчасно сплачено не було, КП "Дніпроводоканал" за порушення вказаного грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані до сплати відповідачу 3% річних в сумі 224 094 грн. 23 коп. за період з 01.04.2017 по 03.11.2020 та інфляційні втрати у розмірі 545 646 грн. 55 коп. за період з квітня 2017 по жовтень 2020.

При цьому, розрахунок вказаних нарахувань позивачем виконаний з 01.04.2017, оскільки рахунок № 18792 від 28.02.2017 на суму 2 076 280 грн. 06 коп. направлений відповідачу 17.03.2017 супровідним листом від 09.03.2017 № 2034/2614 (а.с. 21-23).

Доказів оплати вказаної спірної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є правомірність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності для звернення позивача із даним позовом до суду за заявою відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

За приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, пунктами 7.22, 7.23 Правил № 129 передбачено, що при виявленні перевищення допустимої концентрації забруднюючих речовин, встановлених Правилами приймання та договором, Водоканал у 15-денний строк після закінчення аналізу направляє підприємству лист-повідомлення про перевищення ДК забруднюючих речовин у стічних водах та протокол вимірювань показників складу та властивостей стічних вод. Після формування рахунку за послуги водопостачання та водовідведення за місяць, у якому були відібрані проби, направляє підприємству листом-попередженням розрахунок плати за скид стічних вод з перевищенням ДК забруднюючих речовин з подальшим стягненням у наступному місяці плати за скид понаднормативних забруднень. Підприємство зобов`язано оплатити наданий Водоканалом сформований рахунок у 10-денний строк з моменту його отримання.

Листом № 9408/2414 від 26.12.2016 із доданим до нього розрахунком величини плати за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями позивач повідомив відповідача про встановлене перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах та подальше нарахування і пред`явлення останньому плати за скид наднормативних забруднень (а.с. 99-101).

Після цього відповідачу позивачем виставлено рахунок № 18792 від 28.02.2017 на суму 2 076 280,64 грн., який направлений супровідним листом від 09.03.2017 № 2034/2614 (а.с. 21-23).

Отримання супровідного листа від 09.03.2017 № 2034/2614 разом з рахунком № 18792 від 28.02.2017 представником відповідача визнано у судовому засіданні 25.02.2021 й не заперечується сторонами.

За приписами ч.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

За таких обставин, передбачений пунктом 7.23 Правил № 129 десятиденний строк оплати рахунку є таким, що настав і на час вирішення спору суттєво порушений.

Згідно з положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Таким чином, з урахуванням обставин, встановлених судовим рішенням від 16.12.2019 у справі № 904/3720/19, яке набрало законної сили 20.10.2020, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі.

Разом з тим, розглянувши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, господарський суд зазначає таке.

Так, главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п. 1 ст. 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано.

Близька за змістом правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 910/10225/18, від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (близька за змістом правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Так, позивачем нараховані 3% річних в сумі 224 094 грн. 23 коп. за період з 01.04.2017 по 03.11.2020 та інфляційні втрати у розмірі 545 646 грн. 55 коп. за період з квітня 2017 по жовтень 2020.

При цьому, позов про стягнення вказаних нарахувань поданий позивачем до суду 19.11.2020.

Отже, позивачем пропущений встановлений трирічний строк позовної давності для вимог про стягнення 3% річних за період з 01.04.2017 по 18.11.2017 та інфляційних втрат за період з квітня по листопад 2017.

З огляду на вищевикладене, суд задовольняє заяву відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення 3% річних за період з 01.04.2017 по 18.11.2017 та інфляційних втрат за період з квітня по листопад 2017 та відмовляє у задоволені позовних вимог в цій частині.

Позовні вимоги про стягнення 3% річних за період з 19.11.2017 по 03.11.2020 в сумі 184 332 грн. 45 коп. та інфляційних втрат за період з грудня 2017 по жовтень 2020 у розмірі 384 278 грн. 27 коп. підлягають задоволенню, оскільки доведені матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Твердження відповідача, що нараховані позивачем та пред`явлені до стягнення сума збитків від інфляції та 3% річних не відповідають передбаченим у п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності і розумності, а також заперечення щодо стягнення таких нарахувань з підстав скрутного фінансового становища відповідача, судом відхиляються, з огляду на таке.

Як вже зазначалося, відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, що випливають з господарської діяльності, і така відповідальність не може ставитися у залежність від фінансових складнощів відповідача, обумовлених різноманітними чинниками про які вказує відповідач у своєму відзиві на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Положення аналогічно змісту містяться і у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У відповідності до п. 1.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Таким чином, посилання відповідача на фінансові труднощі не звільняє його від відповідальності.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпро, вул. Столєтова, буд. 21, ) на користь Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21а, ) 184 332 грн. 45 коп. (сто вісімдесят чотири тисячі триста тридцять дві грн. 45 коп.) 3% річних, 384 278 грн. 27 коп. (триста вісімдесят чотири тисячі двісті сімдесят вісім грн. 27 коп.) інфляційних втрат, 8 529 грн. 16 коп. (вісім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять грн. 16 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області

Повне рішення складено 09.03.2021

Суддя І.А. Рудь