У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

15 березня 2021 року м. Чернігів справа № 927/249/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІКОР ХОЛДИНГ» (17592, с. Сергіївка Прилуцького району Чернігівської області, вул. Шейгусівська, 1-а; адреса для листування: 17501, м. Прилуки Чернігівської області, а/с 17 ()) про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «ГЕО ГРАФ» (14027, м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 74-а, офіс 1) 14 000 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2021 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІКОР ХОЛДИНГ» про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «ГЕО ГРАФ» збитків в сумі 14 000,00 грн., завданих останнім заявникові внаслідок порушення умов укладеного між сторонами договору № 003р-/0412/19 НТП на проведення робіт із землеустрою від 04.12.2019.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на невиконання боржником взятих на себе зобов`язань щодо виконання робіт із землеустрою.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За змістом ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Як вже було вказано вище, заявник просить стягнути 14 000,00 грн. збитків, завданих йому внаслідок невиконання боржником взятих на себе зобов`язань щодо виконання робіт із землеустрою згідно договору № 003р-/0412/19 НТП на проведення робіт із землеустрою від 04.12.2019.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема відшкодування збитків.

Застосування такого способу захисту прав і законних інтересів як відшкодування збитків визначається положенням ст. 22 Цивільного кодексу України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 Цивільного кодексу України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (глава 82 Цивільного кодексу України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності з ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

В даному випадку, хоч вимога про стягнення збитків і має грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням за договором.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Отже, як вимогу, за якою може бути видано наказ про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти будь-яку вимогу про стягнення грошової суми заборгованості за договором, яка охоплює не тільки основний борг і проценти, але й неустойку, проценти річних та інфляційні втрати, за умови, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Натомість, як вже було неодноразово вказано вище, предметом укладеного 04.12.2019 між сторонами договору № 003р-/0412/19 НТП на проведення робіт із землеустрою є не грошове зобов`язання боржника, а обов`язок останнього виконати роботи із землеустрою: виготовлення обмінних файлів, що розташовані на території Прилуцького району Чернігівської області.

Враховуючи наведене вище, підстави для видачі судового наказу відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Частиною 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 12, 147, 148, 152, 153, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРІКОР ХОЛДИНГ» у видачі судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «ГЕО ГРАФ» збитків в сумі 14 000,00 грн., завданих останнім заявникові внаслідок порушення умов укладеного між сторонами договору № 003р-/0412/19 НТП на проведення робіт із землеустрою від 04.12.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Дата набрання ухвалою законної сили - 15.03.2021.

Суддя А.С.Сидоренко