ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/431/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропром-Центр", м.Київ
до Фермерського господарства "Олежське-Агро", Близнюківський район, село Дунине
про стягнення коштів 45 499,11 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропром-Центр" з звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Фермерського господарства "Олежське-Агро" про стягнення 45 499,11 грн., з яких: 3% річних 21 555,08 грн., інфляційні втрати 23 944,03 грн.

В обґрунтування позову посилається на невиконання відповідачем рішення Господарського суду Харківської області віл 20.02.2019 по справі №922/3229/18, у зв`язку із чим, останньому, на підставі ст.625 ЦК України за період з 21.02.2019 року по 25.01.2021 рік було нараховано 3% річних у розмірі 21 555,08 грн. та інфляційні втрати 23 944,03 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/431/21 в порядку спрощеного позовного провадження справи без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами, встановивши відповідачу строк для надання відзиву.

01.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№4840), в якому не визнає позовні вимоги у повному обсязі, та просить відмовити у їх задоволенні. Вказує на те, що за рішенням Господарського суду Харківської області від 20.02.2019 у справі №922/3229/18 з відповідача вже були стягнуті штрафні санкції та проценти річні за неналежне виконання Договору поставки №278 від 07.05.2018. Вважає, що на стадії виконання рішення суду не підлягає повторному стягненню інфляційні втрати та 3% річних.

09.03.2021 позивачем було надано відповідь на відзив (вх. 5486), в якій позивач підтримує заявлені позовні вимоги, наголошуючи на тому, що за рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/3229/18, відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у відповідача перед позивачем виникло зобов`язання в сумі 520 775,95 грн., а отже з урахуванням змісту ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є правомірними, оскільки такі нарахування входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

07.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропром-Центр" (Продавець, Позивач) та Фермерським господарством "ОЛЕЖСЬКЕ-АГРО" (Покупець, Відповідач) було укладено договір поставки №278, відповідно до якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві насіннєвий матеріал, продукцію сільськогогосподарського та виробничо-технічного призначення, а Покупець зобов`язався прийняти Товар та оплатити його вартість. Найменування Товару, його кількість, ціна й загальна вартість указуються в Специфікаціях, які підписуються повноважними представниками Сторні й є невід`ємною частиною даного Договору.

Господарським судом Харківської області було ухвалено рішення від 20.02.2019 р. по справі № 922/3229/18, яким вирішено стягнути з Фермерського господарства "ОЛЕЖСЬКЕ-АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМ-ЦЕНТР" 304377,03 грн. - основного боргу, 77616,14 грн.- відсотків за користування товарним кредитом, 15212,76 грн. - пені, 1275,87 грн. - 3% річних, 114597,95 грн. - 30% штрафу та 7696,20 грн. судового збору.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем вказаного рішення, Позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області задля примусового виконання рішення суду.

Позивач у позовній заяві зазначає, що за період з моменту винесення рішення боржником відбулося часткове погашення заборгованості, а саме: 18 вересеня 2019 було зараховано на рахунок позивача 10 000 грн; 23 вересня 2019 було зараховано на рахунок позивача 10 000 грн; 24 вересеня 2019 було зараховано на рахунок позивача 10 000 грн; 26 вересеня 2019 було зараховано на рахунок позивача 10 000 грн; 27 вересеня 2019 було зараховано на рахунок позивача 10 000 грн; 30 вересеня 2019 було зараховано на рахунок позивача 84 416,62 грн; 07 жовтня 2019 було зараховано на рахунок позивача 10 000 грн; 08 жовтня 2019 було зараховано на рахунок позивача 10 000 грн; 18 жовтня 2019 було зараховано на рахунок позивача 10 000 грн; 12 серпня 2020 було зараховано на рахунок позивача 126 818,19 грн.

Враховуючи те, що вищевказаним рішенням суду було стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість на загальну суму 520 775,95 грн., яка останнім не була сплачена, позивач звернувся з позовом за яким просить стягнути з Відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 21.02.2019 р. (наступний день за днем винесення рішення по стягненню заборгованості) по 25.01.2021 р. включно.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач вказував, що за рішенням Господарського суду Харківської області від 20.02.2019 у справі №922/3229/18 з відповідача вже були стягнуті штрафні санкції та проценти річні за неналежне виконання Договору поставки №278 від 07.05.2018. Вважає, що на стадії виконання рішення суду не підлягає повторному стягненню інфляційні втрати та 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 922/3229/18 від 20.02.2019 було стягнуто з Фермерського господарства "ОЛЕЖСЬКЕ-АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМ-ЦЕНТР" 304377,03 грн. - основного боргу, 77616,14 грн.- відсотків за користування товарним кредитом, 15212,76 грн. - пені, 1275,87 грн. - 3% річних, 114597,95 грн. - 30% штрафу та 7696,20 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказане рішення набрало законної сили, доказів своєчасного виконання вказаного рішення відповідачем до суду не було надано.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. вказано, що за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

У разі, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснено позивачем за період з 21.02.2019 р. по 25.01.2021 р., тобто за період, який не був охоплений при стягненні інфляційних втрат і 3% річних за рішенням у справі № 922/3229/18. Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для відхилення посилань відповідача викладених у відзиві на позовну заяву та задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 23 944,03 грн та 3% річних у розмірі 21 555,08 грн.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Щодо стягнення 2500,00 грн. правничої допомоги суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивачем та адвокатським об`єднанням "МАЙСТЕР ПРАВА" в особі Голови Зудінова О.С. укладено договір №2609-1/19 про надання правничої допомоги від 26.09.2019 року, відповідно до умов якого складено 27.01.2021 Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 2 500,00 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що викладена у додатковій постанові від 21.01.2020 року по справі №904/1038/19 за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати

-консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта : лани я такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу

-це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини. У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., Гімадуліна та інші проти України від 10.12.2009р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., Меріт проти України від 30.03.2004 p., East/West Jinnee Limited проти України від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі Неймайстер проти Австрії було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення Неймайстер проти Австрії).

Згідно з ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати (в т.ч. пов`язані з наданням професійної правничої допомоги) покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес,

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо,

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Обсяг наданих адвокатом послуг підтверджується наявними в матеріалах справи договором №2609-1/19 про надання правничої допомоги від 26.09.2019 з Додатком №1 до нього , актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27.01.2021, свідоцтовом про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЗР №21/1348 та платіжним дорученням №3228 від 27.01.2021.

Отже, позивачем надані до суду належні докази на підтвердження виконання наданих послуг з правничої допомоги.

Таким чином, з урахуванням задоволення позову, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства "ОЛЕЖСЬКЕ-АГРО" (64821, Харківська область, Близнюківський район, село Дунине, вул. Квітнева, буд.17; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропром-Центр" (04080, м.Київ, вул. Кирилівська, буд.60, корпус "П", офіс 9 ; ) інфляційні втрати 23 944 грн. 03 коп., 3% річних 21 555 грн. 08 коп., витрати по сплаті судового збору 2270 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу 2500 грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "16" березня 2021 р.

Суддя С.Ч. Жельне