ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Справа № 903/784/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ігнатчука Володимира Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 30.12.20р. у справі №903/784/20 (суддя Якушева І.О.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Шваліковського Олександра Миколайовича

до Фізичної особи - підприємця Ігнатчука Володимира Петровича

про стягнення 161749,02грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 30.12.20р. у справі № 903/784/20 клопотання Фізичної особи-підприємця Ігнатчука Володимира Петровича про розстрочку виконання рішення суду залишено без задоволення.

Позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ігнатчука Володимира Петровича на користь Фізичної особи-підприємця Шваліковського Олександра Миколайовича 110204грн. 22коп. заборгованості з орендної плати, 35043 грн. 56коп. заборгованості за комунальні послуги, 6496грн. 43коп. процентів річних за порушення строку сплати орендних платежів, 83грн. 52коп. процентів річних за порушення строку перерахування платежів за комунальні послуги, 7888грн. 56коп. збитків, завданих інфляцією, за порушення строку сплати орендних платежів, 350грн. 43коп. збитків, завданих інфляцією, за порушення строку перерахування платежів за комунальні послуги, 2400грн. 98коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. У задоволенні позову про стягнення 1678грн. 75коп. процентів річних за порушення строку перерахування платежів за комунальні послуги, 3грн. 55коп. процентів річних, відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фізична особа-підприємець Ігнатчук Володимир Петрович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№533/21 від 04.02.2021р.).

Скаржник вважає, що рішення суду в частині залишення без задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду та в частині стягнення заборгованості з орендної плати, комунальних платежів, процентів річних та збитків завданих інфляцією не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню.

Стверджує, що залишаючи без задоволення заяву про розстрочку виконання рішення суд допустив неправильне застосування ст.331 ГПК України відповідно до змісту якої за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що Ігнатчук В.П. як фізична особа - підприємець має інші значні фінансові зобов`язання які ускладнять виконання рішення суду в даній справі. Так ПАТ «Укртелеком» вимагає сплати зобов`язань в сумі 9049,46 грн. та 401,46 грн. на підставі договорів оренди відповідно №12-500/20 від 21.07.2020р. та №12416/19 від 11.06.2019р., що підтверджується претензіями копії яких маються в матеріалах справи. Також ФОП Ігнатчук В.П. має заборгованість перед ПАТ «Укрпошта» в сумі 20474,94 грн., що підтверджується попередженням про необхідність сплати заборгованості та претензією кредитора. Окрім того ФОП Ігнатчук В.П. має заборгованість по платежах до бюджету в загальній сумі 47268,44 грн., а саме зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 40964,44 грн. і за сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 6304,00 грн., що підтверджується вимогою про сплату боргу (недоїмки) та роздруківкою із особистого кабінету платника податків ФОП Ігнатчука В.П. Також ФОП Ігнатчук В.П. має кредитні зобов`язання перед АТ «ОТП Банк» по кредитних договорах №МL-А00/062/2006 від 01.06.2006р., №МL-А03/086/2008 від 06.05.2008р., №МL-А00/063/2007 від 03.05.2007р. в загальній сумі 1288415,98 грн., що підтверджується довідкою банку від 17.11.2020р. Наведені обставини істотно ускладнюють виконання рішення, що є підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Також вважає, що судом не в повній мірі враховано, що до виключних обставин слід віднести запровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» карантинних обмежень, що істотно впливає на можливість здійснення підприємницької діяльності, що також ставить ФОП Ігнатчука В.П. у важке матеріальне становище та ускладнює виконання рішення суду.

Окрім цього, ураховуючи незначну ступінь вини ФОП Ігнатчука В.П. у виникненні заборгованості у сукупності з наведеними вище обставинами слід дійти обґрунтованого висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду.

Вважає необгрунтованим висновок суду про підставність позовних вимог в частині стягнення 110204грн 22коп. заборгованості з орендної плати, 35043грн 56коп. заборгованості за комунальні послуги, 6496грн 43коп. процентів річних за порушення строку сплати орендних платежів, 83грн 52коп. процентів річних за порушення строку перерахування платежів за комунальні послуги, 7888грн 56коп. збитків, завданих інфляцією, за порушення строку сплати орендних платежів, 350грн 43коп. збитків, завданих інфляцією, за порушення строку перерахування платежів за комунальні послуги.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Волинської області від 30.12.2020р. у справі №903/784/20 в частині задоволення позову про стягнення заборгованості з орендної плати, комунальних платежів, процентів річних та збитків завданих інфляцією та в частині залишення без задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення скасувати, постановити в цій частині нове рішення про відому в позові та задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2021р. поновлено Фізичній особі-підприємцю Ігнатчуку Володимиру Петровичу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 30.12.2020р. у справі №903/784/20 та відкрито апеляційне провадження. Запропоновано позивачу у строк - до 02.03.2020р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

25.02.2021р. (вх.№1629/21) від Фізичної особи - підприємця Шваліковського Олександра Миколайовича на адресу суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу

У відзиві зазначає, що станом на 29 вересня 2020р. заборгованість орендаря щодо сплати орендної плати та оплати комунальних та інших послуг на утримання приміщення та прибудинкової території становить 145247,78грн (110204,22 грн - заборгованість за орендну плату та 35043,56грн - заборгованість з оплати комунальних та інших послуг на утримання приміщення та прибудинкової території).

Звертає увагу, що в рамках досудового врегулювання спору, відповідачу надіслано претензію №1/08 від 31.08.2020р., яку він отримав 04.09.2020р., де повідомлено про заборгованість зі сплати орендних платежів та комунальних послуг в розмірі 149247,78 грн. та надано можливість погасити дану заборгованість. Однак, претензія залишилась без відповідного реагування.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечував щодо наявності заборгованості перед позивачем за оренду та комунальні платежі. До того ж, в судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги в частині заборгованості за оренду та комунальні платежі, про що свідчить звукозапис судового засідання від 25.11.2020р. Будь яких доказів які б спростовували вищезазначену заборгованість ні відповідач ні його представник до суду не надали. Тому, вимога відповідача щодо скасування судового рішення в цій частині є незаконною.

Вважає, що оскільки Фізична особа-підприємець Ігнатчук В.П. не виконав своїх зобов`язань згідно договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2018р., з нього правомірно стягнуто 6496грн 43коп. процентів річних за порушення строку сплати орендних платежів, 83грн 52коп. процентів річних за порушення строку перерахування платежів за комунальні послуги, 7888грн 56коп. збитків, завданих інфляцією, за порушення строку сплати орендних платежів, 350грн 43коп. збитків, завданих інфляцією, за порушення строку перерахування платежів за комунальні послуги. Додатково звертає увагу, що відповідач не надав жодного контррозрахунку, який би підтверджував чи спростовував нарахування інфляційних втрат за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Зазначає, що посилання відповідача на наявність дебіторської заборгованості також свідчить про результат його власної господарської діяльності як самостійного суб`єкта господарювання. А тому ця обставина не є самостійною і достатньою підставою для розстрочки виконання судового рішення. Згідно з довідкою АТ «ОТП Банк» №АОО-04-АСЮ-04-0/238 від 17.11.2020р. термін погашення заборгованості за кредитами - 27.05.2025р., 03.05.2030р., 27.04.2026р., тобто строк повернення ще не настав.

Звертає увагу, що заборгованість у відповідача виникла у 2018 році, за цей час відповідач міг би сплатити її частинами. Спір у суді триває з жовтня місяця 2020 року, за цей період відповідач не здійснив жодних виплат, хоча про наявність у нього заборгованості з орендних та комунальних платежів не заперечує.

Позивач також зазначає, що, як фізична особа-підприємець, знаходиться у однакових з відповідачем умовах при запровадженні карантинних заходів, у позивача також є зобов`язання по податках та інших платежах, тому розстрочення виконання рішення негативно вплине на його фінансовий стан.

На підставі викладеного позивач просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду Волинської області від 30.12.2020р. у справі №903/784/20 без змін, а скаргу Фізичної особи - підприємця Ігнатчука Володимира Петровича - без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

01.05.2018р. між Фізичною особою - підприємцем Шваліковським Олександром Миколайовичем, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Ігнатчуком Володимиром Петровичем, як орендарем, було укладено договір оренди нежитлового приміщення.

Згідно п.1.1. Договору орендодавець зобов`язується надати орендарю приміщення під магазин загальною площею 126 кв.м., що перебуває в будинку за адресою: м. Луцьк, проспект Грушевсього, 3.

Пунктами 2.1.-2.4. Договору сторони погодили, що орендар вступає у володіння та користування об`єктом, що надається в оренду, одночасно із підписанням сторонами акта приймання-передачі орендованого приміщення, який підписується сторонами протягом 2 календарних днів з моменту підписання даного договору. Орендар протягом 2-х робочих днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає орендоване майно, що оформляється актом приймання-передачі. який підписується сторонами. З цього моменту договір оренди припиняється. Зроблені орендарем поліпшення, якщо їх можна відокремити без шкоди для орендованого майна і якщо орендодавець не погодиться відшкодувати їх вартість, можуть бути вилучені орендарем. Сторони домовились, що вартість поліпшень, які не можна відокремити без шкоди для орендованого майна, орендодавцем не відшкодовуються.

За передане приміщення орендар щомісяця сплачує орендодавцю суму в розмірі 158,73 грн.(сто п`ятдесят вісім гривень 73 копійки) за 1 м.кв., що становить двадцять тисяч гривень 00 коп. Плата за користування приміщеннями (орендна плата) нараховується з дня підписання акту приймання-передачі приміщення. Звільнення орендарем приміщення до закінчення терміну дії договору без його розірвання не звільняє орендаря від сплати орендних платежів. (п.п. 4.1.-4.2. договору оренди).

Пунктом 4.3. Договору погоджено, що вартість комунальних послуг сплачується (компенсується) відповідачем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання орендарем відповідних документів на оплату.

Згідно з п.4.4. Договору плата за користування приміщеннями повинна вноситися орендарем в безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця на підставі отриманою рахунку за попередній місяць оренди до 5-го числа наступного місяця. Датою виконання грошових зобов`язань орендаря є дата зарахування коштів на поточний рахунок орендодавця. Розмір орендної плати може змінюватися протягом дії даного договору за письмовим погодженням сторін (п.4.5 Договору).

Як погоджено п.п.5.1.-5.7. Договору при порушенні своїх зобов`язань за договором сторона несе відповідальність, визначену договором та/або чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених договором. Сторона, яка своїми діями завдала збитків іншій стороні, повинна їх відшкодувати в повному обсязі. Відшкодування завданих збитків не звільняє сторону від виконання інших обов`язків за договором. За несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. За несвоєчасну оплату платежів, передбачених п.4.3. цього Договору, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення та відшкодовує збитки, завдані таким простроченням, у повному обсязі. За несвоєчасне звільнення приміщення в разі припинення договору орендар сплачує орендодавцю штраф в розмірі 1000 гривень за кожний день прострочення повернення приміщень орендодавцю. У разі прострочення сплати орендного платежу або його частини більше ніж на 14 календарних днів від встановленого строку платежу орендодавець має право відмовитися від цього договору в односторонньому порядку і вимагати негайного звільнення приміщень. У разі завдання шкоди третім особам, у зв`язку із користуванням приміщенням, орендар несе відповідальність самостійно та за власний рахунок.

Пунктами 6.1., 6.3., 6.6. Договору погоджено, що даний договір набуває чинності з моменту передачі майна в тимчасове користування і діє з моменту його укладення по 01.05.2019р., а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін - до повного виконання умов цього договору. Договір може бути розірваним достроково з підстав передбачених цивільним кодексом України з письмовим попередженням однієї сторони іншою за 2 місяці. Взаємовідносини сторін, неврегульовані цим договором, регламентуються чинним законодавством України.

Договір оренди нежитлового приміщення від 01.05.2018р. підписано сторонами.

На виконання умов договору оренди від 01.05.2018р. орендодавець за Актом приймання-передачі приміщення від 01.05.2018р. передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення загальною площею 126 кв.м. за адресою м.Луцьк, проспект Грушевського, 3.

Акт підписаний орендодавцем та орендарем.

Згідно з розрахунком позивача, за період з серпня 2018 по вересень 2019 у відповідача виникло зобов`язання оплатити позивачу орендну плату за користування приміщенням в розмірі 270000 грн, відповідач в рахунок оплати за оренду приміщення перерахував 159795,78 грн.

На момент прийняття рішення судом першої інстанції залишок заборгованості становив 110204,22 грн.

Докази, які б спростовували цю заборгованість, або докази її оплати в матеріалах справи відсутні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

За приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору оренди.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди), наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні правові норми передбачено ст.283 Господарського кодексу України, ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно положень ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки відповідач не виконав належним чином зобов`язань, взятих за договором оренди нежитлового приміщення від 01.05.2018р., не перерахував у повному обсязі плату за оренду приміщення за спірний період у визначені договором строки, позовна вимога про стягнення з нього 110204,22 грн. заборгованості обґрунтована і підлягає до задоволення.

Згідно з п.4.3. Договору оренди сторони дійшли згоди, що плата за приміщення не включає в себе вартість комунальних послуг, послуг телефонного та іншого зв`язку, електроенергії, водопостачання, опалення та інших послуг (робіт) по утриманню (експлуатації) частини приміщення. Вартість цих послуг окремо сплачується (компенсується) орендарем орендодавцю, на підставі укладених орендодавцем договорів, згідно з показаннями відповідних лічильників, квитанціями. рахунками, актами, що надаються відповідними обслуговуючими підприємствами. Такі розрахунки мають бути здійснені щомісячно протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання орендарем відповідних документів на оплату. Визначені цим пунктом витрати орендаря компенсації (відшкодуванню) орендодавцем не підлягають.

Згідно з розрахунком позивача (арк.справи 87), заборгованість відповідача за невідшкодованими позивачу комунальними послугами становить 35043,56 грн.

За змістом п.4.3. Договору оренди відшкодування відповідачем вартості спожитих комунальних послуг залежить від отримання ним документів на оплату.

Позивачем долучено до матеріалів справи рахунки - фактури на оплату, в тому числі, вартості комунальних послуг (теплоенергія, водопостачання, ЖЕК) відповідно до яких за період серпень 2018 - вересень 2019, які відповідач не відшкодував позивачу, становить 35043,56 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в процесі судового розгляду справи у суді першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.74 ГПК України, не довів факту отримання відповідачем документів на оплату, оскільки не подав доказів на підтвердження надіслання (вручення) відповідачу рахунків на оплату, а представник відповідача, будучи в судовому засіданні 25.11.2020р., заперечував отримання рахунків відповідачем.

Зазначений факт позивач не заперечує і в суді апеляційної інстанції, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Разом з цим, позивач звертався до відповідача з претензією №1/08 від 31.08.2020р., в якій просив відповідача сплатити заборгованість в розмірі 149247,78 грн., яка складається з орендних платежів та комунальних послуг.

Відповідач отримав претензію 04.09.2020р., що підтверджується відстеженням із сайту ПАТ "Укрпошта".

Проте, відповіді на претензію відповідач не надав, заборгованості не перерахував.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України в п.1.7. Постанови №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України виник обов`язок оплатити вартість комунальних послуг у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, а тому правомірно задовільнив вимогу позивача про стягнення з відповідача 35043,56 грн. заборгованості за комунальні послуги.

Як встановлено ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача 8238,99 грн. інфляційних втрат, 8262,25 грн. процентів річних.

З розрахунку позивача (арк.справи 9-11) вбачається, що проценти річних та інфляційні були нараховані від суми заборгованості, яка включала в себе і заборгованість за оренду, і заборгованість за комунальні платежі.

14.12.2020р. позивач надав до суду першої інстанції розрахунки (арк.справи 87-88), в яких проценти річних та інфляційні втрати обчислені окремо від суми заборгованості за оренду та окремо від суми заборгованості за комунальними платежами, оскільки за умовами договору оренди строки оплати цих платежів різні.

Розрахунки були надіслані відповідачу, при цьому відповідач заперечень на розрахунки не надав.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків перерахування орендної плати, встановлених п.4.4. Договору оренди, у зв`язку із невідшкодуванням відповідачем комунальних платежів після отримання ним претензії (04.09.2020р.), колегія суддів погоджується з висновком про стягнення з відповідача на підставі ст.625 Цивільного кодексу України 6496,43 грн. процентів річних за період вересень 2018 - вересень 2020 року, нарахованих від суми заборгованості за оренду, 83,52 грн. процентів річних, нарахованих за прострочення перерахування комунальних платежів за вересень 2020 року, а всього 6579,95 грн.

При цьому, правомірно відмовлено у позові в частині стягнення 1678,75 грн. (1762,27 - 83,52) процентів річних за період вересень 2018 року - серпень 2020 року, оскільки претензію з вимогою про оплату відповідач отримав 04.09.2020р., і, враховуючи приписи ст.530 Цивільного кодексу України, роз`яснення Пленуму Вищого господарського суду України, наведені в п.1.7. Постанови №14 від 17.12.2013р., мав виконати зобов`язання з оплати комунальних платежів впродовж семи з днів.

Загальна сума процентів річних за розрахунками, поданими 14.12.2020р. (арк.справи 87), становить 8258,70 грн.

Оскільки позивач не змінював розміру позовних вимог про стягнення 8262,25 грн. процентів річних, враховуючи задоволення позову в цій частині на суму 6496,43 грн., відмову у задоволенні позову на суму 1678,75 грн., вимога про стягнення з відповідача 3,55 грн. процентів річних (8262,25- 6579,95-1678,75) не підлягає до задоволення, оскільки не підтверджується розрахунками, які виконані окремо від кожної суми заборгованості, заявленої до стягнення.

Розрахунок інфляційних втрат, який було подано в процесі розгляду позову, виконаний позивачем окремо від суми заборгованості за оренду та окремо від суми заборгованості за комунальними платежами.

Обчислені таким чином інфляційні втрати за період вересень 2018 року - вересень 2020 року становлять: 11843,70 грн за прострочення оплати орендної плати; 2880 грн за прострочення відшкодування комунальних платежів.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, у зв`язку з тим, що обов`язок з оплати комунальних платежів виник у відповідача з 12.09.2020р., до задоволення підлягає вимога про стягнення з відповідача лише 350,43 грн збитків, завданих інфляцією, нарахованих за прострочення платежу лише за вересень 2020 року. Прострочка оплати за вересень 2020 року становить більше як півмісяця (19 днів).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19 дійшла висновку про те, що у разі якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Такий спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних, він не суперечить ст.625 ЦК України та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

У позовній заяві позивач просив стягнути всього 8328,99 грн. інфляційних втрат, не вказуючи, яку суму з цієї суми становлять інфляційні втрати від суми заборгованості за несвоєчасну сплату орендної плати, а які - від суми заборгованості за несвоєчасну сплату комунальних платежів.

Розрахунок інфляційних втрат, поданий суду 14.12.2020 (арк.справи 88), виконано лише від суми заборгованості за оренду, а тому судом за основу взято саме цей розрахунок. Згідно з цим розрахунком інфляційні втрати за прострочення оплати орендної плати становлять 11483,70 грн.

Проте, позивач не заявляв про збільшення розміру позовних вимог, а суд не має права виходити за межі позовних вимог, тому, вирішуючи спір в частині стягнення збитків, завданих інфляцією, суд першої інстанції вірно враховав, що 8328,99 грн. - це загальна сума заявлених до стягнення інфляційних втрат.

Відтак, із суми інфляційних втрат в розмірі 11483,70грн до стягнення з відповідача у зв`язку з порушенням строку оплати орендних платежів підлягає лише 7888,56 грн збитків, завданих інфляцією, виходячи з розрахунку: 8238,99 - 350,43, де 8238,99 грн - загальна сума збитків, завданих інфляцією, заявлених до стягнення в позовній заяві, 350,43 грн. - сума збитків, завданих інфляцією, за несвоєчасну сплату комунальних платежів, задоволена судом.

У відзиві на позов відповідач просив суд першої інстанції розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців рівними частинами.

На обгрунтування розстрочення виконання рішення суду відповідач посилався на те, що він, як фізична особа-підприємець, має значні фінансові зобов`язання, які ускладнять виконання рішення суду; ПАТ "Укртелеком" вимагає сплати зобов`язань в сумі 9049,46 грн та 401,46 грн на підставі договорів оренди відповідно №12-500/20 від 21.07.2020р. та №12416/19 від 11.06.2019р.; заборгованість перед ПАТ "Укрпошта" складає 20474,94 грн., що підтверджується попередженням про необхідність сплати заборгованості та претензією; заборгованість до бюджету становить в загальній сумі 47268,44 грн., а саме: зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 40964,44 грн., зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 6 304,00 грн. та в сумі 228916,15 грн., наявність кредитних зобов`язань перед АТ "ОТП Банк" за кредитними договорами №МL-А00/062/2006 від 01.06.2006р., №МL-А03/086/2008 від 06.05.2008 року, №МL-А00/063/2007 від 03.05.2007р. на загальну суму 1288415,98 грн., що підтверджується довідкою банку від 17.11.2020р. Також, відповідач зазначив, що запроваджені урядом карантинні обмеження, пов`язані з поширенням вірусної інфекції СОVID-19, істотно впливають на можливість здійснення підприємницької діяльності, що також ставить його, як суб`єкта підприємницької діяльності, у важке матеріальне становище та ускладнює виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.331 Господарського кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом в часі.

Наведені відповідачем обставини для розстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами в розумінні статті 331 ГПК України, які є підставою для розстрочення.

Самі по собі обставини, на які посилається відповідач, не свідчать про неможливість виконання рішення суду про стягнення з нього коштів, оскільки відповідач не надав доказів, які б підтверджували відсутність у нього коштів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 27.06.2018р. у справі №813/8842/13-а, збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем, як самостійним суб`єктом господарювання. А тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочки та/або розстрочки виконання судового рішення.

Як вірно відмічено судом першої інстанції, посилання відповідача на наявність дебіторської заборгованості свідчить про результат його власної господарської діяльності як самостійного суб`єкта господарювання, а тому ця обставина не є самостійною і достатньою підставою для розстрочки виконання судового рішення.

При цьому, згідно з довідкою АТ "ОТП Банк" №АОО-04-АОО-04-0/238 від 17.11.2020р. термін погашення заборгованості за кредитами - 27.05.2025р., 03.05.2030р., 27.04.2026р., тобто строк повернення ще не настав.

Обов`язковою умовою надання розстрочки є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об`єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, які, до того ж, мають бути винятковими, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому.

Однак, відповідачем не було обґрунтувано та подано доказів на підтвердження реальної можливості проведення розрахунків із позивачем в майбутньому, оскільки розстрочка виконання рішення повинна забезпечити його виконання у межах строку розстрочення, а не ухилення від його виконання на певний час.

Посилання відповідача на запровадження на території України карантинних заходів з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, як на підставу розстрочення виконання рішення, правомірно відхилено судом першої інстанції оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану саме внаслідок запровадження таких заходів.

Окрім цього, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд зобов`язаний враховувати інтереси не лише відповідача, а й позивача. Позивач також здійснює підприємницьку діяльність в умовах запровадження карантинних заходів, затримка у виконанні судового рішення може негативно вплинути й на його фінансовий стан.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.8, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Ігнатчука Володимира Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 30.12.2020р. у справі №903/784/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.03.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.