РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1104/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології Мереж",

вул. Старосільська, 1 К, м. Київ, 02125;

відповідач-1:

"GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA

(Польське товариство з обмеженою відповідальністю "Гудлінк")

номер за KRS: ; NIP: ;

Банкова площа, 2, м. Варшава, Мазовецьке воєводство, Польша, 00-095

Plac Bancowy 2, Warsawa, Mazowieckie, Poland, 00-095

представник відповідача-1: Євтющенков Денис Олександрович

Адвокатське об`єднання "Качура Лоєрс"

вул. Лютеранська, 21/12, оф.3, м. Київ, 01024

відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ютекс Україна"

вул. Рокосовського, 70, кв. 214, м. Чернігів, 14034,

предмет спору: про визнання договору недійсним

за участю:

позивач: Овдієнко Л.І., адвокат;

відповідач-1: не з`явився;

відповідач-2: Чепурний В.В., адвокат.

В судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології Мереж" подано позов до відповідача-1 "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA та відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ютекс Україна" про визнання недійсним договору поставки №250419/01SE від 25 квітня 2019 року, укладеного між "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ютекс Україна".

Позивач обґрунтовує позовну заяву тим, що відповідач-1 та відповідач-2, не маючи жодних дозволів (ліцензій) на використання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», уклали угоду за наслідками якої були порушені права інтелектуальної власності позивача.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 17 грудня 2020 року; задоволено клопотання позивача про витребування доказів; в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу ухвалено витребувати у ТОВ "Ютекс Україна" (вул. Рокосовського, 70, кв. 214, м. Чернігів, 14034, ) усі фінансово-господарські документи, пов`язані з виконанням договору №250419/01SE від 25 квітня 2019 pоку, зокрема: оригінал договору № 250419/01SE від 25 квітня 2019 pоку, укладеного між "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ютекс Україна" та у разі існування: копії актів приймання-передачі до зазначеного договору; копії додаткових угод до зазначеного договору; копії будь-яких накладних до зазначеного договору; копії специфікацій до зазначеного договору; копії інвойсів та пакувальних листів до зазначеного договору; копію документу, що посвідчує право використання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідно до Свідоцтва на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 або у іншій формі, що відрізняється від зареєстрованого знаку лише окремими елементами та усі документи і речові докази пов`язані із виготовленням оптоволоконного кабелю: Fiber Optic Cable Lankore 12Fl(lx12)lkN, зокрема: технічну документацію на такий кабель; ескізи маркування «ІНФОРМАЦІЯ_1» та/або іншого чи аналогічного, що був нанесений на такий кабель; інформацію про спосіб нанесення маркування на такий кабель із документами; впорядку ст.81 Господарського процесуального кодексу витребувати у "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA (Польське товариство з обмеженою відповідальністю "Гудлінк") номер за KRS: ; NIP: ; Банкова площа, 2, м. Варшава, Мазовецьке воєводство, Польша, 00-095; Plac Bancowy 2, Warsawa, Mazowieckie, Poland, 00-095 (представник відповідача-1: Євтющенков Денис Олександрович (Адвокатське об`єднання "Качура Лоєрс") (вул. Лютеранська, 21/12, оф.3, м. Київ, 01024): усі фінансово-господарські документи, пов`язані з виконанням договору № 250419/01SE від 25 квітня 2019 pоку, зокрема: оригінал договору № 250419/01SE від 25 квітня 2019 pоку, укладеного між "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ютекс Україна"; та у разі існування: копії актів приймання-передачі до зазначеного договору; копії додаткових угод до зазначеного договору; копії будь-яких накладних до зазначеного договору; копії специфікацій до зазначеного договору; копії інвойсів та пакувальних листів до зазначеного договору; копію документу, що посвідчує право використання знаку для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідно до Свідоцтва на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 або у іншій формі, що відрізняється від зареєстрованого знаку лише окремими елементами (у разі його наявності у відповідача-1); зобов`язано відповідачів надати суду витребувані судом документи в строк до 15 грудня 2020 року; встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачам; відповідачам встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив, для надання суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

14 грудня 2020 року від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2, зокрема зазначив, що оскільки ОСОБА_1 , перебуваючи одночасно на посаді директорів "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA та ТОВ «Технології мереж», у листуванні з ТОВ «Ютекс Україна» надав право нанести маркування торгівельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідач-2 вважає вимоги щодо визнання договору не дійсним - безпідставними.

В судовому засіданні 17 грудня 2020 року суд постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 календарних днів та ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 21 січня 2021 року.

30 грудня 2020 року на електронну адресу суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 зазначив, що договір за своєю правовою сутністю є правочином, що направлений на використання приватної власності, а саме: знаку для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 », всупереч порядку, встановленому положеннями ЗУ «Про охорону прав на знак» та ЗУ «Про авторське право та суміжні права», що/, на його думку, свідчить про порушення договором публічного порядку використання об`єктів інтелектуальної власності, а тому, договір є нікчемним, тобто недійсним з моменту його укладення, і не породжує жодних юридичних наслідків для відповідача-1 та відповідача-2.

20 січня 2021 року від позивача на електронну адресу суду, а 25 січня 2021 року на поштову адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача-2. У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача-2, викладеними у відзиві на позовну заяву та, зокрема зазначив, що той факт, що сторони спірного договору погодили, що один із них передає права на об`єкт права інтелектуальної власності, не підтверджує факту такої передачі прав, адже передачі права третім особам передує його наявність або отримання, а "GOODLINK" не отримувало від позивача жодних дозволів (ліцензій) на розпорядження об`єкту права інтелектуальної власності, відтак і саме не могло розпорядитись таким об`єктом. Тому, на думку позивача, в силу положень ч. 1 ст. 227 ЦК України, спірний договір має бути визнаний судом недійсним. Крім того, позивач зазначає, що ТОВ «Ютекс Україна» порушило права позивача на маркування, шляхом його використання без будь-якого дозволу чи ліцензії, і є стороною спірного договору, а тому є належним відповідачем у справі про визнання такого договору недійсним. Щодо тверджень відповідача-2 стосовно того, що позивач та "GOODLINK" має спільного співзасновника, позивач зазначив, що вважає цей факт не доведеним з боку відповідача. Відповідно до витягу з національного судового реєстру Республіки Польщі одним з партнерів "GOODLINK" є особа на ім`я ОСОБА_1 . Однак, будь-які інші відомості, що дозволяють ідентифікувати особу - відсутні. Так, не вбачається тотожність особи ОСОБА_1 GOODLINK " із ОСОБА_1 (позивач). Стосовно тверджень відповідача-2 щодо вчинення правочину одночасно від двох юридичних осіб, позивач зазначив, що юридична особа є повноцінним та самодостатнім учасником зобов`язальних та інших правовідносин. Директор здійснює реалізацію прав та обов`язків конкретної юридичної особи, який повинен діяти в інтересах такої юридичної особи. У правочинах із юридичною особою, однією із сторін завжди буде остання, а не її директор. Директор реалізує не власні права чи обов`язки, а виключно права та обов`язки юридичної особи. Позивач зазначає, що навіть якщо б ОСОБА_1 був би одночасно учасником позивача та "GOODLINK", він був би уповноважений здійснювати правочини від їх імені та в їх інтересах. Позивач зазначає, що зі змісту спірного правочину вбачається, що сторонами у ньому є виключно відповідач, у якості продавця, та "GOODLINK", у якості покупця. Таким чином, ОСОБА_1 діяв виключно від імені та в інтересах "GOODLINK". Він не реалізовував права та обов`язки від імені та в інтересах позивача у спірному правочині, а тому не міг розпорядитись майном позивача. Позивач не передавав права на об`єкт права інтелектуальної власності, а ні "GOODLINK", ні відповідачу- а тому, на думку позивача, договір поставки №250419/01SЕ від 25.04.2019 має бути визнаний судом недійсним.

В судовому засіданні 21 січня 2021 року суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 04 лютого 2021 року.

02 лютого 2021 року від відповідача-2 надійшла заява про надання додаткового строку для подання доказів у справі. В судовому засіданні 04 лютого 2021 року суд зазначив, що у разі подання відповідачем-2 документів до наступного судового засідання, суд залучить їх до матеріалів справи.

В судовому засіданні 04 лютого 2021 року суд постановив ухвалу, якою закрив підготовче судове засідання та призначив справу до розгляду по суті на 18 лютого 2021 року.

17 лютого 2021 року від відповідача-2 надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, скрінів з комп`ютера щодо листування.

В судовому засіданні 18 лютого 2021 року суд постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 04 березня 2021 року.

В судовому засіданні 04 березня 2021 року представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача-2 не погодився з заявленим позовом та вважає його безпідставним. В судовому засіданні 04 березня 2021 року суд постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 15 березня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору поставки №250419/01SE від 25 квітня 2019 року, укладеного між "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA (Товариство з обмеженою відповідальністю GOODLINK) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ютекс Україна".

Позивач у позовній заяві зазначає, що 13 липня 2020 року ТОВ «Технології Мереж» отримало адвокатський запит за №13-07/20-01 від адвоката Євтющенкова Д.О., який діяв в інтересах "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, до якого була долучена копія зовнішньоекономічного договору поставки №250419/01SE від 25 квітня 2019 року із специфікацією від 25 квітня 2019 року.

Договір поставки №250419/01SE від 25 квітня 2019 року укладений між відповідачем-1 "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA (Товариство з обмеженою відповідальністю GOODLINK) та відповідачем-2 ТОВ «Ютекс Україна».

Відповідно до п.1.1. вказаного договору, відповідач-2 зобов`язується передати у власність відповідача-1, а відповідач-1 прийняти належним чином поставлений товар та сплатити за нього відповідну грошову суму. Відповідно до п. 1.3 договору, під товаром розуміється оптоволоконний кабель, який вироблений відповідачем-2. Технічні характеристики товару визначені у відповідних специфікаціях на даний товар.

25 квітня 2019 року відповідачем-1 та відповідачем-2 була складена Специфікація до договору. Відповідно до Специфікації, відповідач-2 зобов`язується виготовити та поставити відповідачу-1: Fiber Optic Cable Lankore 12Fl(lxl2) lkN у кількості 300 км на загальну вартість 57584,00 євро. Згідно п. 1.4 Договору, виробником товару є відповідач-2.

Відповідач-1 визнає виключні авторські права відповідача-2, його права інтелектуальної власності на товарні знаки, знаки обслуговування та власне найменування тощо (п.9.7. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, відповідач-1 підтверджує, що ним надано право відповідачу-2 наносити визначене у специфікації маркування на оптоволоконний кабель, який буде виготовлений останнім.

На думку позивача, пункт 1.3. договору суперечить п. 9.7 договору та відрізняється від свого перекладу на англійську мову, який говорить, що саме відповідач-2 наділяє правом відповідача-1 проставити («affix») маркування.

Позивач у позовній заяві зазначає, що, на думку позивача, факт розпорядження та використання відповідачем-1 та відповідачем-2 знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» підтверджуються вказаним договором та Специфікацією.

Відповідно до Свідоцтва на знак для товарів і послуг НОМЕР_1, власником знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» є ТОВ «Технології Мереж».

Відповідачі у даній справі не отримували дозволу (ліцензії), у будь-якій формі, на розпорядження чи використання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Не маючи дозволів (ліцензій) на використання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідачі уклали угоду за наслідками якої, за твердженням позивача, були порушені права інтелектуальної власності позивача, що на думку позивача, зумовлює недійсність договору.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша) (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування напівпровідникових виробів; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці (стаття 420 Цивільного кодексу України).

Суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (ст. 421 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 494 Цивільного кодексу України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом; обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом; набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Статтею 495 Цивільного кодексу України передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом;

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що свідоцтво України на знак для товарів і послуг надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом (частина друга); використанням знака визнається, зокрема, нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, а також пропонування його для продажу, продаж. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака (частина четверта); свідоцтво України на знак для товарів і послуг надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у відповідному свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених із наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати (частина п`ята).

Будь-яке посягання на права власника свідоцтва України на знак для товарів і послуг, передбачені статтею 16 цього Закону, вважається порушенням прав власника свідоцтва; на його вимогу таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки. Власник свідоцтва може також вимагати усунення з товару, його упаковки незаконно використаного знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати, або знищення виготовлених зображень знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати. вимагати поновлення порушених прав власника свідоцтва може за його згодою також особа, яка придбала ліцензію (стаття 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).

Статтею 21 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що захист прав на знак для товарів і послуг здійснюється, зокрема, у судовому порядку (частина перша).

Згідно статті 432 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про:

1) застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів;

2) зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності;

3) вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності та знищення таких товарів;

4) вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь;

5) застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення;

6) опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення.

Суд дійшов висновку, що підстави для визнання недійсним договору поставки №250419/01SE від 25 квітня 2019 року, укладеного між "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ютекс Україна", в даному випадку - відсутні, що також підтверджується рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду від 18 листопада 2020 року (справа №116/2020) та ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року (справа 824/30/21).

Так, у відповідності до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, враховуючи приписи статті 432 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, тобто визнання недійсним договору поставки №250419/01SE від 25 квітня 2019 року, укладеного між "GOODLINK" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ютекс Україна" не захистить права інтелектуальної власності позивача у даній справі, в розумінні статті 432 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 42, 73, 74, 76, 79, 86, 129, 165, 232, 233, 236-241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 15 березня 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/