ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2021 р. Справа№ 910/21682/15 (910/16618/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін:

від позивача: Нестеришин Т.С. - ордер серії АА № 1051636 від 16.02.2021

від відповідача: Сєрова О.О. - ордер серії АІ № 1090479 від 24.02.2021

від третьої особи: Кандиба М.В. - довіреність № 2431-03/69 від 11.11.2020

від прокуратури: Лиховид О.С. - посвідчення № 058217 від 01.12.2020

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Конярство України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.01.2021 року

у справі №910/21682/15 (910/16618/20) (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом Державного підприємства "Конярство України"

до Фермерського господарства "МАКСАГРО"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

про визнання договорів недійсними

в межах справи № 910/21682/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ"

до Державного підприємства "Конярство України"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.01.2021 року у справі №910/21682/15 (910/16618/20) задоволено клопотання відповідача про зустрічне забезпечення позову та заборонено ДП "Конярство України" до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі вчиняти будь-які дії щодо відчуження (продажу), а також у будь-який інший спосіб розпоряджатися врожаєм сільськогосподарських культур товарного соняшника, який зібраний, а також може бути зібраний у майбутньому на земельних ділянках, належних на праві постійного користування ДП "Конярство України", розташованих на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області (по філії "Новоолександрівський кінний завод" №64) площею 3385,357 га (згідно акта на право постійного користування землею серії І-ЛГ №001322); заборонено до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі будь-яким особам, у тому числі ТОВ "Голден Агро", ТОВ "Сватове-Агро" вчиняти будь-які дії щодо переміщення (зміни місцезнаходження) врожаю сільськогосподарських культур товарного соняшника, який зібраний, а також може бути зібраний у майбутньому на земельних ділянках, належних на праві постійного користування ДП "Конярство України" розташованих на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області (по філії "Новоолександрівський кінний завод" №64) площею 3385,357 га (згідно акта на право постійного користування землею серії І-ЛГ №001322).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ДП "Конярство України" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ФГ "МАКСАГРО" про зустрічне забезпечення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неврахування критерію співмірності із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Грек Б.М.

Ухвалою суду від 10.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Конярство України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.01.2021 року у справі №910/21682/15(910/16618/20), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 25.02.2021 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі та витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21682/15(910/16618/20) за позовом ДП "Конярство України" до ФГ "МАКСАГРО", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання договорів недійсними.

У судовому засіданні 25.02.2021 року представники скаржника, третьої особи та прокурор вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 20.01.2021 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ФГ "МАКСАГРО" про зустрічне забезпечення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Розпорядник майна боржника Атаманенко С.В. в судове засідання не з`явилась, причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляла.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

25.02.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні клопотання ФГ "МАКСАГРО" про зустрічне забезпечення, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою ТОВ фірма "Астарта-Київ" про банкрутство ДП "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою господарського суду міста Києва від 15.10.2015 року.

28.10.2020 року ДП "Конярство України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до ФГ "МАКСАГРО" про визнання договорів недійсними.

29.10.2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про забезпечення поданого до суду позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду в межах справи №910/21682/15 про банкрутство ДП "Конярство України" та призначено підготовче засідання.

Іншою ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі будь-яким особам, окрім ДП "Конярство України" вчиняти дії з проходу, проїзду техніки та транспортних засобів і збирання врожаю на земельних ділянках, належних на праві постійного користування ДП "Конярство України", розташованих на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області (по філії "Новоолександрівський кінний завод" №64) площею 3385,357 га (згідно акта на право постійного користування землею серії І-ЛГ № 001322).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року залучено Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2020 року.

Іншою ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу №910/21682/15 (910/16618/20) до судового розгляду по суті.

05.01.2021 року до господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про зустрічне забезпечення, яке мотивоване тим, що ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі будь-яким особам, окрім ДП "Конярство України" вчиняти дії з проходу, проїзду техніки та транспортних засобів і збирання врожаю на земельних ділянках, належних на праві постійного користування ДП "Конярство України", розташованих на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області (по філії "Новоолександрівський кінний завод" № 64) площею 3385,357 га (згідно акта на право постійного користування землею серії І-ЛГ № 001322).

Відповідач вказує, що з огляду на заборону будь-яким особам, окрім позивача, проходити, проїжджати на територію земельних ділянок та збирати врожай, позивачем здійснюються дії зі збору, вивезення та передачі на зберігання сільськогосподарських культур до елеваторів, зокрема, до ТОВ "Голден-Агро" та ТОВ "Сватове-Агро", що підтверджується доданими до клопотання копіями актів приймання-передачі та заяви свідків.

В свою чергу, зібравши врожай сільськогосподарських культур, позивач може безперешкодно його відчужити, змінити його місцезнаходження або ж здійснити його переробку, фактично знищивши у розумінні ст. 332 ЦК України. Можливість позивача безперешкодно вчинити описані вище дії обумовлена тим, що зібрані сільськогосподарські культури є рухомим майно з родовими ознаками.

Внаслідок можливого вчинення позивачем описаних дій відповідачем будуть понесені збитки, розмір яких становить вартість врожаю сільськогосподарських культур, яка, згідно доданих до клопотання актів приймання-передачі, укладених між позивачем та відповідачем, становить 16899161,76 грн.

Зважаючи на викладені обставини, з метою забезпечення балансу інтересів позивача та відповідача, останній звернувся до суду з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.01.2021 року у справі №910/21682/15 (910/16618/20) вказане клопотання відповідача задоволено.

Заборонено ДП "Конярство України" до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі вчиняти будь-які дії щодо відчуження (продажу), а також у будь-який інший спосіб розпоряджатися врожаєм сільськогосподарських культур товарного соняшника, який зібраний, а також може бути зібраний у майбутньому на земельних ділянках, належних на праві постійного користування ДП "Конярство України", розташованих на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області (по філії "Новоолександрівський кінний завод" №64) площею 3385,357 га (згідно акта на право постійного користування землею серії І-ЛГ №001322); заборонено до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі будь-яким особам, у тому числі ТОВ "Голден Агро", ТОВ "Сватове-Агро" вчиняти будь-які дії щодо переміщення (зміни місцезнаходження) врожаю сільськогосподарських культур товарного соняшника, який зібраний, а також може бути зібраний у майбутньому на земельних ділянках, належних на праві постійного користування ДП "Конярство України" розташованих на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області (по філії "Новоолександрівський кінний завод" №64) площею 3385,357 га (згідно акта на право постійного користування землею серії І-ЛГ №001322).

Задовольняючи клопотання відповідача про зустрічне забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такого клопотання з огляду на встановлені обставини, додані до клопотання докази та з метою ефективного захисту прав учасників провадження у даній справі, а тому вважав за доцільне вжити заявлені відповідачем заходи зустрічного забезпечення позову.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та вбачає підстави для скасування оскаржуваної ухвали виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Частиною другою вищевказаної статті передбачено, що зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 141 ГПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення.

З аналізу вказаних положень слідує, що зустрічне забезпечення застосовується з метою забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову; зустрічне забезпечення завжди носить майновий характер, що полягає в необхідності вчинення позивачем активних дій майнового характеру, спрямованих на фінансове забезпечення покриття можливих збитків, завданих забезпеченням позову. Як правило, зустрічне забезпечення здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. І лише якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення може бути здійснене в інший майновий спосіб (до прикладу, наданням гарантії, поруки, іншого фінансового забезпечення, вчиненням інших дій щодо усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову). Зустрічне забезпечення, яке повинен здійснити (виконати) позивач, завжди визначається судом у певному розмірі та має бути здійснене (виконане) позивачем не пізніше десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення (якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення);

При застосуванні заходів зустрічного забезпечення необхідним є врахування критерію співмірності із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Проте, як вбачається з оскаржуваної ухвали, вжиті судом першої інстанції заходи зустрічного забезпечення не передбачають внесення позивачем грошових коштів на депозитний розрахунок суду (здійснення) позивачем будь-яких активних дій, розмір зустрічного забезпечення, строки надання позивачем зустрічного забезпечення; судом першої інстанції не встановлено наявність збитків у відповідача внаслідок саме дії заходів забезпечення позову чи будь-які майнові наслідки у вигляді збитків, саме у зв`язку із забезпеченням позову.

Як свідчить зміст оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції заборонено будь-які дії щодо відчуження (продажу), а також у будь-який інший спосіб розпоряджатися врожаєм сільськогосподарських культур товарного соняшника, який зібраний, а також може бути зібраний у майбутньому на земельних ділянках, належних на праві постійного користування позивачу, а також заборонено вчиняти дії щодо переміщення (зміни місцезнаходження) такого врожаю. Заборонено вчиняти певні дії позивачу та іншим особам.

Водночас, як захід зустрічного забезпечення, в силу ч. ч. 2, 5, 7, 8 ст. 141 ГПК України, можуть застосовуватися лише певні активні дії майнового спрямування зі сторони позивача (чи інших осіб, якщо йдеться про заходи забезпечення від погодженої судом особи). Пасивна поведінка (заборона позивачу вчиняти певні дії) не характерна для заходів зустрічного забезпечення та суперечить їх суті та призначенню.

Таким чином, з огляду на вищевказане, накладене оскаржуваною ухвалою судом першої інстанції зустрічне забезпечення в силу правової природи ст. 141 ГПК України суперечить меті зустрічного забезпечення.

Так, в обґрунтування своєї заяви про зустрічне забезпечення відповідач зазначає, що внаслідок можливого вчинення позивачем певних дій, відповідачем будуть понесені збитки.

Тобто, відповідач посилається на те, що може понести збитки не внаслідок вжитих судом заходів забезпечення за заявою позивача, а внаслідок можливих дій позивача щодо розпорядження врожаєм, зібраним на відповідних земельних ділянках.

Разом з тим, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не встановлено ані розмір збитків, який може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, ані співмірність між застосованим забезпеченням та ймовірним розміром збитків відповідача.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про зустрічне забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Здійснивши оцінку доводів скаржника, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що клопотання про зустрічне забезпечення не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд першої інстанції міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового зустрічного забезпечення із врахуванням дотримання збалансованості інтересів сторін.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення поданого клопотання про зустрічне забезпечення позову.

При цьому, висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17 та постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2018 року у справі №910/1040/18, на які послався місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки не є релевантними у даній справі, адже стосуються питань забезпечення позову, а не зустрічного забезпечення.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушеннями норм права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо порушення судом норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак наявні правові підстави для її задоволення, скасування ухвали господарського суду міста Києва від 20.01.2021 року у справі №910/21682/15 (910/16618/20) та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні клопотання ФГ "МАКСАГРО" про зустрічне забезпечення.

Керуючись статтями 136-141, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Конярство України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.01.2021 року у справі №910/21682/15 (910/16618/20) задовольнити.

2.Ухвалу господарського суду міста Києва від 20.01.2021 року у справі № 910/21682/15 (910/16618/20) скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання ФГ "МАКСАГРО" про зустрічне забезпечення відмовити.

4.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

5.Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 12.03.2021 року після виходу судді Остапенка О.М. з відпустки та повернення судді Грека Б.М. з відрядження.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

Б.М. Грек