Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021Справа № 910/13106/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Волковій Д. Р., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДС Інвест"

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: Шевченко Д. В.

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія" (далі - СТОВ "Мрія", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДС Інвест" (далі - ТОВ "ВДС Інвест", відповідач) про визнання недійсним договору про закупівлю сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 р.

Позов мотивований тим, що договір закупівлі від 04.11.2020 р. позивачем не укладався, умови вказаного договору закупівлі ніколи не узгоджувались з боку СТОВ "Мрія", а аркуші №№ 1-7 цього договору були замінені відповідачем у його власній редакції, що було встановлено експертними висновками судової технічної експертизи документа, призначеної Господарським судом Одеської області у справі № 916/1397/18 за позовом ТОВ "ВДС Інвест" до СТОВ "Мрія" про стягнення процентів за користування грошовими коштами у сумі 7 933 972,60 грн. за договором закупівлі сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 р. Отже, з боку СТОВ "Мрія" було відсутнє волевиявлення на укладення договору закупівлі, датованого 04.11.2010 р.

У позові, посилаючись на ст. 203, 207, 215 ЦК України, СТОВ "Мрія" просить визнати договір закупівлі сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 р. недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк, відзиву не надав. Позиція відповідача щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача..

У підготовчому засіданні СТОВ "Мрія" заявило клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої та технічної експертизи з метою ідентифікації виконавця підпису на спірному договорі закупівлі від 04.11.2010 р. з боку СТОВ "Мрія" та приналежності відтиску печатки цьому товариству. Розглянувши вказане клопотання, суд ухвалою від 14.12.2020 р., занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні вказаного клопотання відмовив з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Виходячи з наведеної норми та враховуючи, що позивач надав до матеріалів даної справи висновки судової технічної експертизи документа (спірного договору закупівлі від 04.11.2010 р.), виконані Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України № 8-4/1629 від 01.11.2018 р. та Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз № 2700/2701/19-34/5238/5259/19-34 від 27.02.2019 р., які не викликають у суду сумнівів щодо їх правильності, та які у сукупності із іншими доказами, надають можливість з`ясувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи, дійшов висновку, що у проведенні заявленого експертного дослідження немає необхідності.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача свої вимоги підтримав та обгрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причини повторної неявки представника відповідача суду невідомі. У одному із судових засідань на стадії підготовчого провадження вважав, що позов заявлено безпідставно.

Отже, розглянувши позовні вимоги по суті спору, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що між СТОВ "Мрія" та ТОВ "ВДС Інвест" був укладений договір закупівлі сільськогосподарської продукції (пшениці) від 02.12.2010 р., який не є предметом розгляду даної справи.

Також судом встановлено, що у провадженні Господарського суду міста Одеської області перебуває справа № 916/1397/18 за позовом ТОВ "ВДС Інвест" про стягнення з СТОВ "Мрія" процентів за користування грошовими коштами у сумі 7 933 972,60 грн. за договором закупівлі сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 р.

У обгрунтування вимог за вказаним позовом ТОВ "ВДС Інвест" послалось на порушення прийнятих на себе СТОВ "Мрія" зобов`язань за договором закупівлі від 04.11.2010 р. щодо належної поставки товару, вартість якого була частково оплачена покупцем, на підтвердження чого надав Господарському суду Одеської області зазначений договір від 04.11.2010 р., згідно з яким:

- продавець (СТОВ "Мрія") зобов`язується поствити та передати у власність покупця (ТОВ "ВДС Інвест") зерно пшениці мякої 1 класу групи А у кількості 5 200 тон до 20.10.2011 р. включно, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти та оплатити продукцію (п. 1.1, 2.1);

- продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки продукції покупцю в момент, коли він доставив продукцію за місцезнаходженням ТОВ «Чубівське зерно» (Котовський район, село Чубівка) та вручив продукцію покупцю. Право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на продукцію;

- ціна однієї тони продукції становить 1 700,00 грн. (п. 1.5 договору). Загальна вартість продукції складає 8 840 000,00 грн. (п. 1.6 договору). Покупець зобов`язаний частково оплатити продавцеві вартість продукції шляхом внесення попередньої оплати в розмірі 3 000 000,00 грн. до 01.12.2010 р. включно. Протягом 30 календарних днів від дати поставки 100 % від загальної кількості продукції, зазначеної в п. 2.1 договору, покупець зобов`язаний оплатити залишок продукції у розмірі 5 840 000,00 грн. (п. 1.8 договору);

- договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками.

У розділі 3 вказаного договору передбачена відповідальність сторін у випадку порушення умов договору: покупця - щодо проведення розрахунків та продавця - у зв`язку з порушенням строків поставки. А розділом 4 договору визначені умови спливу позовної давності, зокрема, в частині нарахування господарських санкцій, пені, процентів річних за користування чужими грошовими коштами.

Також із копії спірного договору, що міститься у матеріалах справи, вбачається, що на останньому (8) аркуші договору у розділі "Реквізити" міститься підпис від імені директора СТОВ "Мрія" ОСОБА_1 та печатка цього товариства. Проте, СТОВ "Мрія" стверджує, що умови договору закупівлі від 04.11.2020 р. з боку позивача ніколи ним не узгоджувались, а аркуші з 1 по 7 цього договору були замінені відповідачем у вигідній йому редакції.

Перевіряючи такі доводи позивача, суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто правомірність правочину презюмується. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Отже, правочин, що вчиняється юридичною особою, обов`язково має бути підписаний від її імені уповноваженою на те особою, а також відповідати волі та волевиявленню такої юридичної особи, яка реалізується через представника, що вчиняє такий правочин.

Як вже зазначалось, на договорі про закупівлю сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 р. з боку позивача стоїть підпис директора СТОВ "Мрія" ОСОБА_1 та цей підпис скріплений печаткою вказаного товариства.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься копія заяви свідка ОСОБА_1 від 29.03.2019 р. (нотаріально засвідчений оригінал якої знаходиться у справі № 916/1397/18, що перебуває у провадженні Господарського суду Одеської області), який з 02.02.2005 р. обіймає посаду директора СТОВ "Мрія". З указаної заяви слідує, що ОСОБА_1 , ознайомившись зі спірним договором закупівлі від 04.11.2010 р., зазначив, що цей договір у наявній у ньому редакції - він не підписував, також не надавав доручень на підписання даного договору у вказаній редакції та не уповноважував будь-яку особу для проставлення печатки СТОВ «Мрія» на даному документі. Також директор СТОВ "Мрія" зазначив, що договір закупівлі на поставку пшениці був підписаний у іншій редакції, яка не містила для СТОВ «Мрія» будь-яких умов про нарахування штрафних, оперативно-господарських та інших санкцій (в т.ч. комісій, процентів тощо) за неналежне виконання зобов`язань, що випливають із договору.

Також у своїй заяві свідка ОСОБА_1 повідомив, що із аркушами з 1 по 7 даного договору він не був ознайомлений, а укладення правочину з указаними умовами було б економічно невигідним для СТОВ «Мрія».

Крім того, судом встановлено, що під час розгляду Господарським судом Одеської області вищевказаної справи № 916/1397/18 за позовом ТОВ "ВДС Інвест" до СТОВ "Мрія" про стягнення 7 933 972,60 грн. за договором закупівлі сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 р., з метою визначення достовірності тексту вказаного договору закупівлі, суд призначав судові технічні експертизи договору закупівлі від 04.11.2010 р., проведення яких доручав Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (ухвала від 31.08.2018 р.) та Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (ухвала від 03.01.2019 р.).

За результатами проведеного дослідження Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України висновком експерта № 8-4/1629 від 01.11.2018 р. було встановлено, що друковані тексти на першому, другому, третьому, четвертому, п`ятому, шостому, сьомому аркушах та друковані тексти на восьмому аркуші договору про закупівлю сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 року нанесено за допомогою різних друкуючих пристроїв із електрофотографічним способом формування зображення.

А з висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2700/2701/19-34/5238/5259/19-34 від 27.02.2019 р. вбачається, що у досліджуваному договорі, датованому 04.11.2010 р., текст з 1 по 7 аркуш виконаний на одному друкуючому пристрої з лазерним способом друку, в одну закладку, а на 8-му аркуші - на іншому друкуючому пристрої з лазерним способом друку. Тобто, друкований текст на 8-му аркуші спірного договору виконаний не в одну закладку, що може свідчити про заміну 8-го аркуша договору.

Також експертом було встановлено, що папір з 1 по 7 аркуш договору від 04.11.2010 р. відрізняється від паперу 8-го аркуша цього договору та не має з ним спільної групової належності, а барвна речовина (тонер чорного кольору) з 1 по 7 аркуш договору, відрізняється за складом від барвної речовини - тонера чорного кольору на 8-му аркуші цього договору та не має з ним спільної групової належності.

Отже, на підставі наявних у справі доказів, які суд вважає належними та вірогідними, суд доходить висновку про те, що договір закупівлі від 04.11.2010 р. із аркушами з 1 по 7 (на якому викладені умови договору) та окремо із 8 аркушем (на якому міститься підпис директора СТОВ «Мрія» ОСОБА_1 та печатка товариства) не є єдиним (цілим) документом, а його умови щодо порядку поставки продукції (пшениці 1 класу групи А у кількості 5 200 тон до 20.10.2011 р.), розрахунків та відповідальності сторін позивачем фактично узгоджені не були.

При цьому, як вже зазначалось, у матеріалах даної справи міститься інший договір закупівлі сільськогосподарської продукції, укладений між СТОВ «Мрія» та ТОВ "ВДС Інвест", - датований 02.12.2010 р., предметом якого є також поставка пшениці врожаю 2010 року кількістю 2 142 тони загальною вартістю 3 000 000,00 грн. із терміном поставки до 04.12.2010, та, як наголошував позивач у судовому засіданні, саме за цим договором у сторін виникли зобов`язальні правовідносини та саме за ним мала відбуватись поставка продукції відповідачу.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що СТОВ "Мрія доведено належними та вірогідними доказами, а відповідачем - не спростовано, того, шо договір закупівлі сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 р. був укладений за відсутності волевиявлення позивача (покупця) на його укладення, що є підставою для визнання цього правочину недійсним.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги СТОВ "Мрія" підлягають задоволенню, а тому суд визнає недійсним договір закупівлі сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 р.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДС Інвест" про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір про закупівлю сільськогосподарської продукції від 04.11.2010 р., укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВДС Інвест".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДС Інвест" (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 14-Г, літ. А, код 31955356) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" (67942, Одеська область, Окнянський район, село Новосамарка, код 30820612) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 25 лютого 2021 року.

Повний текст рішення складений 12 березня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.