номер провадження справи 26/8/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 Справа № 908/713/20 (908/1472/20)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Запорізької міської ради, (пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105)

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" (АДРЕСА_1, м. Запоріжжя, 69093)

про передачу у комунальну власність частини гуртожитку

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

в межах справи № 908/713/20

про банкрутство - Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" (АДРЕСА_1, м. Запоріжжя, 69093)

Кредитор - Комунальне підприємство "Водоканал" (69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61; код в ЄДР 03327121)

Представники сторін:

Від позивача - Сосновська А.Ю., посвідчення №337 від 04.01.2021 (дійсне до 31.12.2025р.), витяг з посадової інструкції № 05/04-11/0020 від 19.01.2021р.; рішення Запорізької міської ради (53-тя сесія) № 33 від 30.09.2020р.;

Від відповідача - адвокат Мартиненко К.І., довіреність № б/н від 09.02.2021, посвідчення адвоката ЗП001467 від 29.11.2017р.; Максименко В.В. - директор (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Шевченківським РВ УМВС України у Запорізькій області від 14.11.1996р.);

від ОСОБА_1. (третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) - адвокат Сльота Д.В., довіреність № ордер серія ЗП №71326 від 12.08.2020, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1721 від 16.07.2007р.; ОСОБА_1. (особисто) паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області від 28.10.2001р

Вільні слухачі: ОСОБА_5. (паспорт серія НОМЕР_4 від 10.07.2001р., виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області)

УСТАНОВИВ:

Запорізька міська рада звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про передачу у комунальну власність частини гуртожитку.

Ухвалою суду від 17.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду в межах справи № 908/713/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль". Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 21.07.2020 о 10-30.

Ухвалою від 21.07.2020 підготовче засідання відкладено на 04.08.2020 об 11-30.

Ухвалою від 04.08.2020 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про витребування доказів відмови останнього від добровільної передачі своєї частини гуртожитку (вх. №14064/08-08/20 від 23.07.2020) відмовлено. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про витребування доказів поширення сфери дії Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" (вх. №14681/08-08/20 від 03.08.2020) відмовлено. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про витребування доказів включення будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 до статутного капіталу (фонду) ВАТ "Запорізький арматурний завод" (вх. №14446/08-08/20 від 29.07.2020) відмовлено. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про витребування доказів прийняття Запорізькою міською радою рішення про прийняття гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Запоріжжя (вх. №14338/08-08/20 від 28.07.2020) відмовлено. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про залучення у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору (вх. №14678/08-08/20 від 03.08.2020) відмовлено. У задоволенні клопотання Запорізької міської ради про повернення пояснень ТОВ "Грааль" від 27.07.2020 та 28.08.2020 без розгляду (вх. №14829/08-08/20 від 04.08.2020) відмовлено. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про витребування доказів (вх. №14173/08-08/20 від 27.07.2020) відмовлено. Клопотання арбітражного керуючого Колошина Вадима Петровича (вх. №14752/08-08/20 від 03.08.2020) задоволено та зобов`язано Запорізьку міську раду надіслати на адресу арбітражного керуючого, розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" Колошина Вадима Петровича копію позовної заяви і доданих до неї документів. Відкладено підготовче засідання на 13.08.2020р. о 10-30.

Ухвалою від 13.08.2020 позовну заяву Запорізької міської ради залишено без руху.

Ухвалою від 28.08.2020 підготовче засідання призначено на 15.09.2020 об 11-30.

Ухвалою від 15.09.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про застосування позовної давності (вх. №15097/08-08/20 від 06.08.2020) відмовлено. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про застосування заходів процесуального примусу (вх. №15191/08-08/20 від 07.08.2020) відмовлено. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про витребування доказів (вх. №15296/08-08/20 від 10.08.2020) відмовлено. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів (вх. №15558/08-08/20 від 12.08.2020) відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача (вх. №15598/08-08/20 від 13.08.2020) задоволено та залучено останню до участі у справі. Закрито підготовче провадження у справі №908/713/20 (908/1472/20) з розгляду позовної заяви Запорізької міської ради про передачу у комунальну власність частини гуртожитку, та призначиено справу до розгляду по суті на 29.09.2020. об 11-30 год.

У зв`язку з надходженням апеляційної скарги відповідача на ухвалу господарського суду від 28.08.2020 судове засідання, призначене на 29.09.2020 не відбулось.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2020 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Грааль" у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.12.2020 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Грааль" у відкритті касаційного провадження на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2020.

Ухвалою від 25.01.2021 призначено справу до розгляду по суті на 09.02.2021 об 11-00.

У судовому засіданні 09.02.2021 установлено, що 29.09.2020 до суду надійшла заява відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про відвід судді Юлдашева О.О.

Ухвалою суду від 09.02.2021 заяву відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про відвід судді Юлдашева О.О. у справі № 908/713/20 (908/1472/20) залишено без задоволення. Справу № 908/713/20 (908/1472/20) в частині розгляду позовної заяви Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про передачу у комунальну власність частини гуртожитку, передано на автоматизований розподіл для визначення судді в порядку ч. 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про відвід.

Шляхом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про відвід судді Юлдашеву О.О. визначено судді Ніколаєнку Р.А. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021).

Ухвалою від 12.02.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" (, АДРЕСА_1, м. Запоріжжя, 69093) про відвід судді Юлдашева О.О. у справі №908/713/20 (908/1472/20) відмовлено.

Ухвалою суду від 16.02.2021 призначено справу до розгляду по суті на 25.02.2021 о 10-15.

22.02.2021 до суду надійшла заява відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Грааль» про відвід судді Юлдашева О.О.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021. розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" про відвід призначено судді Сушко Л.М.

Ухвалою суду від 23.02.2021. суддею Сушко Л.М. у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" (АДРЕСА_1, м. Запоріжжя, 69093) про відвід судді Юлдашева О.О. у справі №908/713/20 (908/1472/20) відмовлено.

До суду надійшли наступні документи:

- 23.02.2021 клопотання позивача (вх.№3848/08-08/21) про визнання дій відповідача щодо подачі заяв про відвід судді, як зловживання процесуальними правами; застосувати до директора відповідача Максименка В.В. заходи процесуального впливу у вигляді штрафу; постановити окрему ухвалу щодо дій адвоката Мартиненка К.І.

- 24.02.2021 клопотання представника третьої особи Сльоти Д.В. (вх.№4076/08-08/21) про визнання подання заяви про відвід судді, як зловживання процесуальними правами та залишити без розгляду заяву від 22.02.2021.

- 24.02.2021 заява відповідача (вх.№4092/08-08/21) про залучення у справу третьої особи розпорядника майна, арбітражного керуючого Колошина В.П.

- 24.02.2021 клопотання відповідача (вх.№4093/08-08/21) про застосування заходів процесуального примусу до Запорізької міської ради.

Заява відповідача (вх.№4092/08-08/21) про залучення у справу третьої особи розпорядника майна, арбітражного керуючого Колошина В.П. не приймається судом до уваги, оскільки подана після закриття підготовчого провадження.

Стосовно клопотання позивача (вх.№3848/08-08/21), клопотання представника третьої особи Сльоти Д.В. (вх.№4076/08-08/21), клопотання відповідача (вх.№4093/08-08/21), суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, та зауважує, що згідно зі ст. 46 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до вимог ст. 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 25.02.2021 здійснювався звукозапис судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

В судовому засіданні 25.02.2021 судом, в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Заслухавши доводи представників сторін та учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд установив наступне.

За приписами ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Запорізька міська рада в позовній заяві посилається, що сфера дії Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширюється на гуртожиток, розташований за адресою АДРЕСА_1, оскільки:

- дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).

- на підставі наказу Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України («МІНМАШПРОМУКРАЇНИ») від 28.01.1994№ 104 затверджено перелік об`єктів нерухомого майна, переданих у власність відкритого акціонерного товариства, що увійшли до Статутного фонду (далі -наказ № 104, а також далі - Перелік).

Відповідно до Переліку «МІНМАШПРПОМУКРАЇНИ» ВАТ «Запорізький арматурний завод» передано у власність нерухоме майно (будівлі, споруди), зокрема будівлю гуртожитку (інвентарний номер 49000011) по АДРЕСА_1 (далі - гуртожиток).Дата введення в експлуатацію гуртожитку - 04/1973 року. Залишкова вартість гуртожитку на момент оцінки майнового комплексу станом на 01.01.1994 - 438 945 українських карбованців.

- ВАТ «Запорізький арматурний завод» набуто корпоративні права на долю у статутному капіталі ТОВ «Грааль» за рахунок майнового внеску- будівля літера А-5, розташована за адресою АДРЕСА_1. На підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради«Про оформлення права власності на будівлю гуртожитку (літ. - А-5) по АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Грааль» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Після чого ВАТ «Запорізький арматурний завод» вийшло зі складу учасників ТОВ «Грааль».

- згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на дату подачі позовної заяви ТОВ «Грааль» є власником 759/1000 гуртожитку в м. Запоріжжі по АДРЕСА_1.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі є зокрема приватизація житлового фонду.

Для забезпечення можливості мешканців гуртожитку реалізувати конституційне право на житло, законодавство України передбачено обов`язок юридичної особи, як власника, до статутного капіталу якого передано гуртожиток, що був включений до статутних капіталу підприємства, створеного у процесі корпоратизації передати такий гуртожиток у власність територіальної громади.

Станом на дату подачі позову гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1, до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя не передано.

За викладених обставин єдина можливість забезпечити дотримання та захист прав мешканців гуртожитку на реалізації їх конституційних прав та гарантій на житло за поданням органів місцевого самоврядування вирішення спору в судовому порядку.

Відповідач не визнає позовні вимоги Запорізької міської ради в повному обсязі. Свої заперечення відповідач виклав у відзиві від 10.07.2020. Правом на подачу заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався, натомість ним надано ряд пояснень щодо предмету та підстав позовних вимог, а саме: відповідач у відзиві зазначив, що на його думку сфера дії Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не поширюється на частину гуртожитку (759/1000), а може бути застосовано виключно до гуртожитку як цілісного майнового комплексу. ТОВ «Грааль» вважає, що фактично відмови у передачі гуртожитку до комунальної власності ним не надавалось. Також зауважує, що конституційні права мешканців гуртожитку не порушуються, оскільки останні не мають ордерів на право проживання у гуртожитку. Відповідно право власності ТОВ «Грааль» на спірний гуртожиток є непорушним та переважним перед конституційним правом мешканців гуртожитку на житло. На обґрунтування зазначеної позиції відповідачем також надано додаткові письмові пояснення від 10.08.2020. ТОВ «Грааль» під час розгляду справи також заперечило проти можливості передачі гуртожитку на виконання Закону України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012 - 2015 роки», вважаючи, що це є підставою для застосування наслідків спливу строку позовної давності в порядку статей 257, 267 Цивільного кодексу України. Відповідачем надано письмові пояснення від 28.07.2020, в яких він також зазначає, що сфера дії Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не поширюється на мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1, оскільки будівля гуртожитку не включалась до статутного капіталу ВАТ «Запорізький арматурний завод».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пославшись, що рішення суду у справі № 908/713/20 (908/1472/20) безпосередньо вплине на її права. Спірним майном є гуртожитки, житлові приміщення в котрих займають члени суспільства, які можуть реалізувати свої житлові права шляхом приватизації саме комунального майна. Такий спосіб отримання кімнат у власність для мешканців гуртожитку дає можливість реалізувати їм своє право на отримання житла безоплатно. Саме в цих обставинах i полягає особливий суспільний/загальний інтерес та потреби. Також третьою особою надано пояснення з посиланням на статті 129, 131 Житлового кодексу УРСР в редакції, чинній на 1988 рік (дату вселення нею у житлові приміщення гуртожитку) та Примірне положення про гуртожитки від 03.06.1986 № 208. Згідно з положеннями вказаних норм єдиною підставою для вселення на надану жилу площу є ордер, який здається в житлово-експлуатаційну організацію, а при відсутності завідуючому (директору) гуртожитком та є дійним протягом 30 днів.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 759/1000 належить на праві приватної власності ТОВ «Грааль» . Підстава - свідоцтво права власності на нерухоме майно серії САА № 912165 від 08.04.2003.

241/1000 на підстав договору купівлі-продажу 1043 від 19.07.2004 передано ТОВ «Грааль» гр. ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), яким в свою чергу, здійснено ряд правочинів щодо відчуження частки своєї долі нерухомого майна. Зокрема: 3/100 частки на підставі договору дарування нерухомого майна серії та номер 2226 від 30.08.2016 передано ТОВ «Високі технології» (); 3/500 частки на підставі договору дарування нерухомого майна серії та номер 6195 від 19.07.2014, передано гр. ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_6 ); 27/10000 частки на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 5924 від 15.07.2014, передано гр. ОСОБА_4 (іпн. НОМЕР_7 ).

Станом на дату подачі позовної заяви ТОВ «ГРААЛЬ» є власником 759/1000 гуртожитку в АДРЕСА_1 .

Обставини набуття права власності на спірний гуртожиток ТОВ «Грааль» вже досліджувались судом під час розгляду справи № 5009/2773/12.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так під час розгляду господарської справи № 5009/2773/12 рішенням суду, що набрало законної сили встановлено наступне:

На підставі листа ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації`від 15.10.2008 № 10346 суд встановив, що право власності на об`єкти нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , з моменту первинної реєстрації було зареєстровано за ВАТ "Запорізький арматурний завод", на підставі наказу Міністерства міністра машинобудування, військово - промислового комплексу і конверсії України "Мінмашпром України" 28.01.1994р. № 104 та Переліку об`єктів нерухомого майна від 21.12.2000р.

Згідно інформаційної довідки ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації»№ 35052560 наданої на вимогу суду, встановлено, що на теперішній час право власності на об`єкти нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано, зокрема за:

- ТОВ "Грааль" на 759/1000 частин гуртожитку літ. А-5 - за, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Запорізької міської ради від 08.04.2003р. серія НОМЕР_8 .

Докази належності гуртожитку Державному підприємству "Запорізький арматурний завод", який входив до цілісного майнового комплексу ДП та хронологія корпоратизації і приватизації цього цілісного майнового комплексу із створенням ВАТ такі:

1. В квітні 1973 року гуртожиток введено в експлуатацію та на ДП "Запорізький арматурний завод" заведено на нього інвентарну картку № 3251 (15511) обліку основних засобів;

2. 20.10.1993 року Міністерство машинобудування, ВПК і конверсії України повідомляє вих. № 01/5-364ДП "Запорізький арматурний завод" про включення підприємства до списку, що корпоратизуються;

3. 12.11.1993 року наказом № 640 Міністерства машинобудування, ВПК і конверсії України затверджена комісія по корпоратизації ДП "Запорізький арматурний завод";

4. 24.11.1993 року наказом № 513 ФДМУ назначається представник ФДМУ в інвентаризаційній комісії по корпоратизації ДП "Запорізький арматурний завод";

5. 03.12.1993 року наказом № 102 Міністерства машинобудування, ВПК і конверсії України створюється експертна комісія по інвентаризації майна ДП "Запорізький арматурний завод";

6. 29.12.1993 року розпорядженням № 19 Міністерства машинобудування, ВПК і конверсії України призначається проведення інвентаризації майна ДП «Запорізький арматурний завод`з 01.01.1994 року по 15.01.1994 року;

7. за результатами проведення інвентаризації майна ДП "Запорізький арматурний завод" складені описи майна, зокрема складений інвентарний опис № 4 основних засобів цеху № 49 (інв. № 49000011) - гуртожиток;

8. 20.01.1994 року складена Зведена відомість основних засобів ДП "Запорізький арматурний завод" станом на 01.01.1994 року, в яку увійшов і цех № 49 (інв. № 49000011) - гуртожиток;

9. 20.01.1994 року комісією з інвентаризації майна ДП "Запорізький арматурний завод" підписаний протокол № 1 в яку увійшли підсумки інвентаризації майна;

10. 21.01.1994 року комісією з інвентаризації майна ДП "Запорізький арматурний завод" підписаний протокол № 2 завершена інвентаризація та оцінка вартості майна ДП "Запорізький арматурний завод" як цілісного майнового комплексу, куди увійшов і цех № 49 (інв. № 49000011) - гуртожиток;

11. 28.01.1994 року Міністерством машинобудування, ВПК і конверсії України затверджений Акт оцінки цілісного майнового комплексу ДП "Запорізький арматурний завод", в який увійшов і цех № 49 (інв. № 49000011) - гуртожиток;

12. 28.01.1994 року Міністерством машинобудування, ВПК і конверсії України затверджений Аудиторський висновок правильності проведення інвентаризації та оцінки майна ДП "Запорізький арматурний завод", в який увійшов і цех № 49 (інв. № 49000011) -гуртожиток;

13. 28.01.1994 року наказом № 103 Міністерства машинобудування, ВПК і конверсії України затверджений акт інвентаризації та акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу ДП "Запорізький арматурний завод", в які (акти) увійшов і цех № 49 (інв. № 49000011) - гуртожиток;

14. 28.01.1994 року наказом № 104 Міністерства машинобудування, ВПК і конверсії України на базі ДП "Запорізький арматурний завод" створено ВАТ "Запорізький арматурний завод";

15. 21.12.1994 року наказом № 1624 Міністерства машинобудування, ВПК і конверсії України передані ФДМУ передані акції ВАТ "Запорізький арматурний завод", а також інші документи корпоратизації;

16. 27.12.1994 року між Міністерством машинобудування, ВПК і конверсії України та ФДМУ підписаний Акт передачі 100 % акцій ВАТ "Запорізький арматурний завод" та відповідних документів;

17. 29.12.1994 року наказом № 97-ДПК ФДМУ прийнято рішення про приватизацію об`єктів, що корпоратизовані, згідно якого наданий дозвіл на приватизацію майна об`єкту - ВАТ "Запорізький арматурний завод", який перетворено в ВАТ у процесі корпоратизації шляхом продажу акцій.

Суд установив, що згідно Указу Президента України Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 № 210/93 та Положення про порядок корпоратизації, затвердженого постановою КМУ від 05.07.1993 № 508 наказом № 104 від 28.01.1994 Міністерство машинобудування, ВПК і конверсії України вирішило:

1) Створити на базі Державного підприємства "Запорізький арматурний завод" ВАТ "Запорізький арматурний завод";

2) Затвердити Статут ВАТ "Запорізький арматурний завод";

3) Вважати недійсним статут ДП "Запорізький арматурний завод";

4) Доручено керівнику ДП "Запорізький арматурний завод" Лянному В.А. зареєструвати статут ВАТ "Запорізький арматурний завод";

5) Головою правління ВАТ "Запорізький арматурний завод" призначено Лянного Віля Андрійовича;

6) Голову комісії по корпоратизації підприємства "Запорізький арматурний завод" Андрощука М.О. зобов`язано підготувати пропозиції про склад ревізійної комісії ВАТ;

7) Голову правління ВАТ "Запорізький арматурний завод" Лянного В.А. зобов`язано підготувати і подати на затвердження до спостережної ради ВАТ програму розвитку підприємства;

8) Контроль за виконанням цього наказу покладено на начальника управління № 5 Дядюся В.П.

Гуртожиток, розташований за адресою АДРЕСА_1 належав Державному підприємству "Запорізький арматурний завод" як структурний підрозділ - цех № 49 (інвентарний № 49000011) і правовідносини щодо приватизації цього гуртожитку регулювались нормами Закону України "Про приватизацію державного майна".

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що до об`єктів державної власності, що підлягають приватизації належать майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами. Відповідно до ч.2 ст. 3 зазначеного Закону його дія не поширюється, зокрема, на приватизацію об`єктів державного земельного та житлового фондів, а також об`єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Пунктом 39 Методики оцінки вартості об`єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 3717 від 08.09.1993р., у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується, зокрема на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також вартість об`єктів, що не підлягають приватизації.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.1, ч.2 ст.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віддані чи оперативному управлінні державних підприємств, крім кімнат в гуртожитках.

В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віддані яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків), одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.( ч.2 п.9 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Пунктом 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 891 від 06.11.1995р. було встановлено, що передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду крім гуртожитків. Зміни до п.2 Положення щодо передачі в комунальну власність відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитків, були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 695 лише 26.05.2004р.

Тобто, на момент проведення приватизації відповідача 2 (ВАТ «Запорізький арматурний завод») гуртожитки не відносилися до об`єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних Рад, і могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

Таким чином, з урахуванням встановлених судами фактів під час розгляду справ № 5009/2773/12 щодо обставин та підстав створення ВАТ «Запорізький арматурний завод» та набуття ним у власність спірного гуртожитку шляхом передачі до Статутного фонду, на підставі діючого на момент приватизації (1994р.) законодавства, зокрема приписів Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», Положення про застосування способів приватизації майна державних підприємств, затверджених наказом Фонду державного майна України від 0402.19993 № 56, Декрету Кабінету міністрів України «Про приватизацію цілісних майнових комплексів державних підприємств та їхніх структурних підрозділів, зданих в оренду від 20.05.1993 № 57-93, можливо дійти висновку, що ВАТ «Запорізький арматурний завод» було створено в процесі приватизації державного майна, а спірний гуртожиток увійшов до його Статутного фонду.

Викладене також підтверджується доказами, доданими позивачем до позову.

При цьому згідно з рішенням зборів учасників ТОВ «Грааль» 24.12.2002, протоколом № 3 про вступ до ТОВ "Грааль" в якості учасника ПАТ "Запорізький арматурний завод" із внеском до статутного фонду цього товариства гуртожитку; актом від 24.12.2002 року оцінки та передачі майна будівлі гуртожитку у статутний фонд ТОВ "Грааль"; рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 13.03.2003 року № 70/12 про право власності на будівлю гуртожитку, відповідачем набуто право власності на спірний гуртожиток.

05.04.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

У Законі України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" преамбулу, статті 1 і 1-1 викладено в новій редакції.

Цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності

Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).

Положеннями ст. 1-1 Закону визначено, що гуртожитки, включені до статутних капіталів, - гуртожитки, збудовані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти (у тому числі за кошти державних і колективних підприємств та організацій), що були включені до статутних капіталів (фондів) господарських товариств та інших організацій, створених у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств (організацій), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передбачений законом.

Житловий комплекс гуртожитку - гуртожиток як цілісний об`єкт нерухомого майна (будівля гуртожитку та/або його частини, його мережі, відведена під ним земельна ділянка, його прибудинкова територія та розташовані на ній будівлі і споруди, необхідні для утримання та обслуговування гуртожитку за прямим цільовим призначенням - для проживання мешканців);

Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сфера дії Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" поширюється на спірний гуртожиток.

Відтак, враховуючи викладене, суд дійшов висновку що приписи Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" розповсюджуються на відповідача у справі - ТОВ «Грааль».

Статтею 4 Закону передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону імперативно передбачено, що всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 5 Закону передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 18 Закону органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, звертаються до суду з позовом про примусову передачу гуртожитків у належному стані у власність територіальної громади відповідно до цього Закону у разі відмови власника гуртожитку добровільно здійснити передачу гуртожитку згідно з пунктом 3 частини третьої статті 14 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів: 1) всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад; 2) передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону здійснюється в порядку та строки, передбачені Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад, затвердженою законом; 3) передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону; 4) гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передаються у власність територіальних громад відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом; 5) рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 14 Закону гуртожитки (як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини), на які поширюється дія цього Закону, передаються у власність відповідних територіальних громад згідно з цим Законом у порядку та строки, визначені затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів: 1) на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду; 2) на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) на договірних засадах з виплатою компенсації у розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням власника гуртожитку та рішенням відповідної місцевої ради; б) відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, у розмірі, меншому за розмір, визначений відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням суду за позовом місцевої ради; 3) на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, гуртожитки передаються: а) за згодою місцевої ради - за рішенням відповідної місцевої ради за поданням власника гуртожитку; б) без згоди місцевої ради - за рішенням суду за позовом власника гуртожитку.

Статтею 25-1 Закону визначено судовий порядок вирішення спорів щодо забезпечення майнових прав територіальних громад та власників гуртожитків. Зокрема, встановлено, що спори, пов`язані з порушенням майнових прав територіальних громад та власників гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати (за згодою сторін) досудовий (договірний) розгляд, що здійснюється відповідно до законодавства. Спори про порушення майнових прав територіальних громад розглядаються судами за позовами органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідач звертав увагу на обставини відсутності Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, що не заперечувалося позивачем. Однак, така концепція, схвалена розпорядженням КМУ від 13.01.2010 №83-р та відображена у Законі України "Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки" чинності не втратила та передбачала можливість передачі гуртожитків шляхом поєднання зусиль центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у власності чи повному господарському віданні яких перебувають гуртожитки, з урахуванням складення графіка передачі гуртожитків, які є об`єктами права державної власності та визначення орієнтовних строків передачі гуртожитків, що не є об`єктами права державної власності та увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, утворених у процесі приватизації чи корпоратизації.

Як встановлено частинами 1, 5 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Аналізуючи частину 5 статті 41 Конституції в системному зв`язку з частинами 1-2 статті 47 Конституції України, суд зазначає про те, що держава може приймати закони, які передбачають примусове відчуження права власності з мотивів суспільної необхідності, однією з яких є нестворення державою умов для забезпечення громадянам, які потребують соціального захисту, отримання житла безоплатно або за доступну для них ціну.

Отже, примусова передача за рішенням суду у комунальну власність гуртожитку, який є власністю юридичної особи, для забезпечення конституційних гарантій права на житло соціально незахищеним громадянам України, здійснена з дотримання визначеної законом процедури, не може визнаватися порушенням Конституції України, оскільки така можливість позбавлення власника майна для забезпечення суспільних потреб гарантується зазначеними статями Конституції України.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 06.09.2018р. Верховного Суду по справі №904/10435/17.

Згідно ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також передбачено можливість обмеження права на вільне володіння своїм майном, зокрема, зазначено, що "попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів".

У справі «Прессос Компанія Нав`єра С. А." та інші проти Бельгії (рішення від 20.11.1995р., Series A No. 332) Європейський суд з прав людини підкреслив, що національні органи мають широкі межі розсуду при визначенні того, що є "в інтересах суспільства". Суд наголосив, що цілком прийнятним є те, що законодавець користується більшими можливостями для здійснення соціально-економічної політики, і Суд поважає підхід законодавця до проблеми вимог, пов`язаних з "інтересами суспільства".

У справі "Україна-Тюмень" проти України (рішення від 22.11.2007р.) Європейський суд з прав людини зазначив, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Суд не може не скористатися своїми повноваженнями щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на «мирне володіння майном» в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу. Позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою відповідно до пункту 1 статті 1 Протоколу лише за виключних обстави (пункти 55-57 рішення).

При цьому судом враховується пояснення представників відповідача про те, що відповідач заперечує проти передачі спірного гуртожитку.

У п. 3 Прикінцевих положень до Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" вказано, що з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення із займаних ними на визначених цим Законом правових підставах жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 01.12.1991) за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), протягом строку реалізації Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2017-2021 роки. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як об`єктів нерухомого майна, житлових комплексів та/або їх частин, їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна, а також відповідних земельних ділянок та їх прибудинкових територій на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права до 1 січня 2022 року.

Відтак, у даному випадку, з урахуванням цілей прийняття Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", передача спірного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська обумовлена саме забезпеченням реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитку, зокрема, шляхом приватизації займаних кімнат, а отже, припинення права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна не порушує приписів Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та принципу мирного володіння майном, з огляду на дотримання у даному випадку справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи - власника.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 29 липня 2019 року Верховного Суду по справі № № 927/224/18.

Щодо інших пояснень та доводів учасників судового процесу суд зауважує наступне.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Приписами ст. 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову Запорізької міської ради шляхом зобов`язання ТОВ «Грааль» передати на безкомпенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради гуртожиток по АДРЕСА_1, у розмірі 759/1000 часток.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, ч. 1 ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" - задовольнити.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Грааль", (вул. Руставі, 12, м. Запоріжжя, 69093) передати на безкомпенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, (пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105) гуртожиток по АДРЕСА_1, у розмірі 759/1000 часток.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль", (вул. Руставі, 12, м. Запоріжжя, 69093) на користь Запорізької міської ради, (пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105) витрати зі сплати судового збору у розмірі 178 782 (сто сімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 99 коп. /

4. Видати наказ.

Повний текст судового рішення складено "10" березня 2021р.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.