ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2021 р. Справа№ 910/13027/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі № 910/13027/20 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК"

до 1) Головного управління ДПС в Одеській області

2) Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди 193 256,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди 193 256,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача-1, які були встановлені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі №823/1635/18, позивачем як платником ПДВ не могли виконуватись свої зобов`язання перед контрагентом - ТОВ "Катеринопільський торговий дім" в період з 23.03.2018 по 23.04.2018, зокрема, в частині реєстрації податкових накладних. Таким чином, за доводами позивача, держава зобов`язана відшкодувати ТОВ "Одеська ЗТК" 193 256,00 грн, які були стягнуті з останнього на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 у справі №925/577/19 за позовом ТОВ "Катеринопільський торговий дім".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/13027/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" кошти у розмірі 193 256 грн 00 коп. Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" судовий збір у розмірі 2 898 грн 84 коп. У задоволенні позову до Державної казначейської служби України відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що належними та допустимими доказами підтверджується наявність протиправних дій та бездіяльності відповідача-1, що встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі №823/1635/18, наявність шкоди, а також наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача-1 і заподіяною шкодою.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/13027/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що рішення суду є неогрунтованим та прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема суд не прийняв до уваги відсутності надходження на адресу відповідача-1 позовної заяви, про що суд було повідомлено клопотанням.

Крім того, апелянт зазначає, що позивачем помилково було пред`явлено позовні вимоги до відповідача-2, оскільки з огляду на позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України стосується стягнення з відповідача-1, місцезнаходженням якого є м. Одеса, а тому розгляд даної справи необхідно передати за підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.01.2021, справу №910/13027/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/13027/20 залишено без руху. Повідомлено Головне управління ДПС в Одеській області про те, що воно має право усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

29.01.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду, а саме докази сплати судового збору у розмірі 4 348, 26 грн. (платіжне доручення №5579 від 28.12.2020).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/13027/20. Розгляд апеляційної скарги Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/13027/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

01.03.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Відповідач-2 не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2018 року ТОВ «Одеська ЗТК» змінило адресу місцезнаходження з м. Одеса, Приморський район, Польський узвіз, 6, оф. 5 на м. Черкаси, Придніпровський район, вул. Припортова, 42/1, кв. 56.

Оскільки зі зміною адреси товариство отримало нові електронні ключі, то для здійснення господарської діяльності (зокрема для реєстрації податкових накладних) виникла необхідність подання заяви про приєднання до договору про визнання електронних документів № 1553001 від 30.11.2017 року.

У зв`язку з чим, 23.03.2018 товариство звернулось до відповідача-1 з відповідною заявою № 1 про приєднання до договору про визнання електронних документів № 1553001 від 30.11.2017.

Заява отримана Державною фіскальною службою України 23.03.2018 о 10:00:06, що підтверджується квитанцією № 1.

Разом з тим, 27.03.2018 року о 08:46 товариством отримано квитанцію № 2 про не прийняття документу з підстав: «Невідповідність реєстраційних даних автора, зазначених у Заяві про приєднання до Договору/Повідомленні про надання інформації щодо ЕЦП, даним Єдиного державного реєстру та Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Не погоджуючись з зазначеним Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити дії.

За результатом розгляду позову товариства Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі №823/1623/18 суд скасував рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 та прийняв нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» задовольнив частково. Визнав протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, що полягають у не прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» № 1 від 23.03.2018 про приєднання до Договору про визнання електронних документів № 1553001 від 30.11.2017 про що надано квитанцію №2 від 27.03.2018 та у не вчиненні дій щодо автоматичного приєднання Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» до Договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 № 1553001 з надсиланням ТОВ «Одеська ЗТК» другої квитанції про прийняття заяви ТОВ «ОЗТК» № 1 від 23.03.2018 про приєднання до договору про визнання електронних документів № 1553001 від 30.11.2017. В решті позовні вимоги залишив без задоволення.

Внаслідок таких протиправних дій Головного управління ДПС в Одеській області (правонаступника Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеса Головного управління Державної фіскальної служби у Одеській області) ТОВ «Одеська ЗТК», як платник ПДВ, протягом місяця в період з 23.03.2018 року (дати подання заяви №1 від 23.03.2018 року) до 23.04.2018 року (дати приєднання позивача до Договору) не могло виконувати свої зобов`язання перед контрагентами по контрактам в частині реєстрації податкових накладних, зокрема, перед ТОВ «Катеринопільський Торговий Дім».

Як вбачається з матеріалів справи. 01.03.2018 року між ТОВ «Катеринопільський Торговий Дім» (Покупець) та ТОВ «Одеська ЗТК» (Постачальник) був укладений договір поставки №01/03/18, згідно якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупцеві сільськогосподарську продукцію в порядку та на умовах, визначених Договором.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що на кожну партію поставленого Товару Постачальник зобов`язаний оформити та зареєструвати податкову накладну у єдиному реєстрі податкових накладних згідно з чинним законодавством.

Однак, в порушення умов даного договору постачальник не зміг вчасно поставити товар, оскільки останній не міг оформити податкову накладну на товар.

Листом №02-02/52 від 17.04.2018 ТОВ «Катеринопільський Торговий Дім» повідомив Позивача, що підприємство, як платник ПДВ не зацікавлене в придбанні товару без подальшого оформлення та реєстрації податкових накладних в ЄДРПН.

У зв`язку з чим, та на виконання пункту 4.3 договору, відповідно до якого за не поставку невчасну поставку (прострочення поставки), недопоставку (поставку в неповному обсязі), передачу до перевезення неякісного товару, Постачальник сплачує Покупцю неустойку у розмірі 40% від вартості непоставленого, недопоставленого товару, а в разі невчасно поставленого товару 1,0 % за кожен день такого прострочення, ТОВ «Катеринопільський Торговий Дім» в травні 2019 року звернулось з позовом до суду про стягнення з ТОВ «Одеська ЗТК» неустойки у розмірі 190400,00 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 року у справі №925/577/19 позов задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський Торговий Дім» 190 400,00 грн. неустойки.

Після набрання рішення законної сили та його виконання ТОВ «Одеська ЗТК» зверталось до відповідачів з вимогами вих. №02/01/01-19 від 09.07.2020 та вих.. № 02/01/01-14 від 26.06.2020, у яких просило останніх відшкодувати понесені позивачем збитки у розмірі 193 256,00 грн.

У вищевказаній вимозі з боку Державної казначейської служби України було відмовлено у зв`язку з неможливістю здійснення останнім безспірного списання на підставі наданих документів (лист №05-06-06/12561 від 17.07.2020). Вимога, яка адресувалась Головному управлінню ДПС в Одеській області, була залишена останнім без відповіді та задоволення.

У зв`язку з зазначеною відмовою, товариство звернулось з даним позовом та просить стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області, Державної казначейської служби України кошти у сумі 193 256,00 грн., які були стягнуті з останнього на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 у справі №925/577/19 за позовом ТОВ "Катеринопільський торговий дім".

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Пунктом 8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно із частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст.225 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до ст. 21 Податкового кодексу України, а саме пункт 21.3., шкода, завдана платнику податків незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

Як було зазначено вище, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі №823/1623/18 визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, що полягають у не прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» № 1 від 23.03.2018 про приєднання до Договору про визнання електронних документів № 1553001 від 30.11.2017 про що надано квитанцію №2 від 27.03.2018 та у не вчиненні дій щодо автоматичного приєднання Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» до Договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 № 1553001 з надсиланням ТОВ «Одеська ЗТК» другої квитанції про прийняття заяви ТОВ «ОЗТК» № 1 від 23.03.2018 про приєднання до договору про визнання електронних документів № 1553001 від 30.11.2017.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 року у справі №925/577/19, яке набрало законної сили, суд задовольнив позовні вимоги ТОВ «Катеринопільський Торговий Дім» та стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» 190 400,00 грн неустойки та 2 856,00 грн судового збору.

Згідно платіжних доручень №1618 від 02.12.2019 та №1619 від 02.12.2019 ТОВ «Одеська ЗТК» було перерахувано кошти в сумі 193 256,00 грн. на виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 29.08.2019 у справі №925/577/19.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, оскільки протиправність дій податкового органу та стягнення з позивача збитків, було встановлено відповідними рішеннями судів, які набрали законної сили та мають преюдиціальне значення та повторному доказуванню не підлягають, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову до Головного управління ДПС в Одеській області та стягнення понесених позивачем збитків у розмірі 193 256,00 грн.

Щодо заявлених позовних вимог до відповідача-2, колегія судді зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц зазначено, що саме належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Також у постанові зазначено, що відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Таким чином, позовні вимоги заявлені до відповідача-2 не беруться до уваги як необґрунтовані, оскільки збитки йому були завдані тільки неправомірними діями відповідача-1, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо посилань апелянта на те, що позивачем помилково було пред`явлено позовні вимоги до відповідача-2, оскільки з огляду на позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України стосується стягнення з відповідача-1, місцезнаходженням якого є м. Одеса, а тому розгляд даної справи необхідно передати за підсудністю до Господарського суду Одеської області, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 ГПК України спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

Пунктом 2 ст. 29 ГПК України передбачено, що позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.

Оскільки, відповідачем-2 у справі є Державна казначейська служба України, то позивач не позбавлений був права подати позов саме до господарського суду міста Києва.

Щодо посилань апелянта на те, що суд не прийняв до уваги відсутності надходження на адресу відповідача-1 позовної заяви та не задовольнив клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву, колегія суддів зазначає наступне.

27.10.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява відповідача-1 про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає, що на адресу Головного управління ДПС в Одеській області не надходила позовна заява ТОВ "Одеська ЗТК" із додатками про відшкодування шкоди у розмірі 193 256,00 грн, що зумовило неможливість складення останнім якісного відзиву та подання його до суду у строки, встановлені ухвалою суду від 30.09.2020 та ч. 8 ст. 165 ГПК України.

Разом з тим, з наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 933 вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем-1 05.10.2020, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

Оскільки ухвалу суду отримано 05.10.2020, то останнім днем встановленого строку для подання відзиву на позов є 21.10.2020, а з клопотанням відповідач звернувся до суду 22.10.2020, тобто після закінчення встановленого судом строку.

Крім того, в період з 05.10.2020 року по 21.10.2020 відповідач-2 не був позбавлений права ознайомитись з матеріалами справи та подати відзив у строк встановлений судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи вичерпно спростовуються матеріалами справи.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі № 910/13027/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2020 у справі №910/13027/20 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 910/13027/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 09.03.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов