РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.03.2021Справа № 910/17580/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., за участю секретаря судового засідання Терещенко Л.С., розглянув порядку загального позовного провадження

позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО»

про стягнення 923 380, 46 грн

За участі представників:

позивача - Білан Р.О.

відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» про стягнення 923 380, 46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 201218-15/1г від 20.12.2018 щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість, про стягнення якої просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 листопада 2020 року позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог статті 162, 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

04 грудня 2020 року до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків разом із заявою про поновлення пропущеного строку для їх усунення. Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення вказаного строку на усунення недоліків, та встановив, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 листопада 2020 року недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 333, ухвалу Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2020 року вручено уповноваженому представнику відповідача - 14 грудня 2020 року.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами.

21.12.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з додатковою відповідальністю «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ» надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, а саме розрахунок боргу за договором поставки № 201218-15/1г від 20.12.2018.

У підготовчому засіданні 22 грудня 2020 року судом оголошено перерву до 12.01.2021.

24.12.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з додатковою відповідальністю «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ» повторно надійшла заява про долучення до матеріалів справи розрахунку боргу за договором поставки № 201218-15/1г від 20.12.2018.

05.01.2021 через відділ діловодства суду від представника Товариства з додатковою відповідальністю «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ» надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Підготовче засідання, призначене на 12.01.2021 не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді у справі на лікарняному у період з 11.01.2021 по 29.01.2021 включно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 призначено підготовче засідання на 16.02.2021.

11.02.2021 до суду надійшли пояснення позивача щодо суми заборгованості.

У підготовчому засіданні, призначеному на 16.02.2021 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів згідно ч. 3 ст. 177 ГПК України; закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті в цьому ж судовому засіданні та оголосив перерву у судовому засіданні на 09.03.2021.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (покупець) укладено Договір поставки № 201218-15/1г (далі - Договір), згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, асортимент та кількість товару погоджується сторонами в замовленні і зазначаються в накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення. Постачальник зобов`язується дотримуватися відповідності позицій товару у накладній позиціям у замовленні. Кожне замовлення повинно бути оформлено окремою накладною. Не допускається об`єднання декількох замовлень в одну накладну та оформлення декількох накладних по одному замовленню.

Згідно п. 4.3 Договору передача товару постачальником і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

Датою поставки товару вважається дата, зазначена представником покупця у видатковій накладній на поставку вказаного товару в момент його отримання (п. 5.4.1 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

У Договорі про внесення змін до Договору поставки № 201218-15/1г від 20 грудня 2018 року сторони дійшли згоди доповнити Договір підпунктом 5.4.2 наступного змісту: «Оплата за поставлений товар, а саме хлібо-булочні вироби здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки товару».

Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань він у період з 07.05.2020 по 17.08.2020 відвантажив на користь відповідача товар на загальну суму 923 380, 46 грн, який відповідач отримав, проте власні зобов`язання щодо оплати за поставлений товар не виконав, що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 ГК України).

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

За встановленими обставинами, між сторонами існували тривалі правовідносини щодо поставки хлібобулочних виробів, які виникли з Договору поставки № 201218-15/1г від 20 грудня 2018 року.

Спірним питанням у справі є стягнення заборгованості за поставлений протягом травня-серпня 2020 року товар (хлібо-булочні вироби).

Так, у період з 07 травня 2020 року по 17 серпня 2020 року позивач поставляв, а відповідач приймав товар на загальну суму 923 380, 46 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи товаро-транспортними накладними.

Судом встановлено, що наявні в матеріалах справи товаро-транспортні накладні за вказаний період, містять підписи покупця, а також скріплені печатками сторін, отже є первинними документами бухгалтерської звітності, якими підтверджується факт поставки товару.

Отже, підписання покупцем ТТН, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому, строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною 1 статті 692 ЦК України. Така правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19.

З огляду на погоджений сторонами у п. 5.4.2 Договору порядок розрахунків, строк виконання за спірними зобов`язаннями настав.

Як вбачається з розрахунку боргу, відповідачем здійснювались розрахунки з позивачем, які були зараховані останнім в рахунок погашення існуючої заборгованості в сумі 894 293, 87 грн, яка виникла за минулі періоди. Також в рахунок погашення існуючої заборгованості позивачем включено вартість повернутого товару в сумі 239 587, 98 грн та здійсненого корегування боргу в сумі 53 859, 68 грн.

Отже, станом на момент звернення до суду, за відповідачем обліковується борг у сумі 923 380, 46 грн, який виник у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо оплати за поставлений у період з 07 травня 2020 року по 17 серпня 2020 року товар.

Разом з цим, злічивши суцільним підсумком, товарно-транспортні накладні щодо постачання товарів у спірний період, суд встановив відсутність накладних на загальну суму 8 774, 04 грн, які включені відповідачем в розрахунок суми боргу, а саме

1) № ЦБХ00137537 від 07.05.2020 на суму 519, 72 грн;

2) № ЦБХ00139925 від 09.05.2020 на суму 824, 76 грн;

3) № ЦБХ00148854 від 18.05.2020 на суму 542, 34 грн;

4) № ЦБХ00160082 від 28.05.2020 на суму 652, 20 грн;

5) № ЦБХ00161276 від 29.05.2020 на суму 1632, 60 грн;

6) № ЦБХ00171542 від 07.06.2020 на суму 389, 04 грн;

7) № ЦБХ00182588 від 17.06.2020 на суму 561, 18 грн;

8) № ЦБХ00184395 від 18.06.2020 на суму 1 624, 80 грн;

9) № ЦБХ00210191 від 11.07.2020 на суму 817, 02 грн;

10) № ЦБХ00221482 від 21.07.2020 на суму 676, 38 грн;

11) № ЦБХ00227393 від 25.07.2020 на суму 534, 00 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частина третя статті 2 ГПК України визначає основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема змагальність сторін та диспозитивність, які конкретизовані у статтях 13, 14 ГПК України відповідно.

Відповідно до вищевикладеного, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд же розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість у розмірі 923 380, 46 грн, що ним спростовано не було.

Разом з цим, з наданих позивачем доказів, вбачається, що сума постачання є частково непідтвердженою, оскільки відсутні первинні документи в підтвердження здійснених операцій в розмірі 8 774, 04 грн.

З огляду на вищенаведене та враховуючи доведеним факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару за договором поставки № 201218-15/1г від 20.12.2018, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з 07 травня 2020 року по 17 серпня 2020 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 914 606, 42 грн.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення 914 606, 42 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 13 719, 10 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп. 2, каб. 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ» (76018, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Симона Петлюри, буд. 17; ідентифікаційний код 05495259) 914 606, 42 грн (дев`ятсот чотирнадцять тисяч шістсот шість гривень 42 коп.) заборгованості та 13 719, 10 грн (тринадцять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 10 коп.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 10.03.2021.

Суддя О.С. Комарова