Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні
заяву Закритого акціонерного товариства "Спіка"
про додаткове рішення
за позовом Закритого акціонерного товариства "Спіка"
до Київської міської ради
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання бездіяльності незаконною та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки
За участі представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Баранов М.С.;
від третьої особи: не з`явився.
До Господарського суду міста Києва звернулося Закрите акціонерне товариство "Спіка" з позовною заявою до Київської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 (повний текст підписаний 11.03.2021) позов задоволено повністю.

01.03.2021 до Господарського суду міста Києва від Закритого акціонерного товариства "Спіка" надійшла заява про додаткове рішення у справі № 910/13115/20, в якій заявник просить суд постановити додаткове рішення про стягнення з Київської міської ради (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01044; ) на користь Закритого акціонерного товариства "Спіка" (пров. Чугуївський, буд. 19-А, м. Київ, 01067; ) 11558,50 грн витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Враховуючи, що справа № 910/13115/20 розглядалась в порядку загального позовного провадження та рішення ухвалювалось в судовому засіданні за участю представників сторін, з огляду на приписи ч. 3 ст. 244 ГПК України, суд ухвалою від 02.03.2021 призначив на 11.03.2021 розгляд заяви позивача про додаткове рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників судового процесу про дату і час проведення судового засідання.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання не з`явились.

Представник відповідача у своїх усних поясненнях проти задоволення заяви заперечив, посилаючись на те, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є завищеною, оскільки дана справа не є складною, та під час підготовки адвокатом позовної заяви, заперечень на відзив, заперечень на пояснення третьої особи та доповнення до заперечення на відзив були використані цитати з постанов Верховного Суду, що відповідно не потребувало багато часу для складання вказаних документів.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, судом дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Приписами статті 244 ГПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Отже, за приписами ст.244 Господарського процесуального кодексу України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Матеріали справи свідчать, що у позовній заяві позивачем було наведено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат та заявлено про покладення судових витрат на правничу допомогу орієнтовно в сумі 12 000,00 грн на відповідача.

01.03.2021 до Господарського суду міста Києва від Закритого акціонерного товариства "Спіка" надійшла заява про додаткове рішення у справі № 910/13115/20, в якій заявник просить стягнути з Київської міської ради на користь Закритого акціонерного товариства "Спіка" 11558,50 грн витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат до матеріалів справи надано наступні докази: копію угоди про надання правової допомоги №1/7-2020-КМР від 01.07.2020, додаткові угоди № 1, 2, 3 до Угоди про надання правової допомоги №1/7-2020-КМР від 01.07.2020, акт виконаних робіт від 22.02.2021 за Угодою про надання правової допомоги №1/7-2020-КМР, копію видаткового касового ордеру від 22.02.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 22.02.2021 про оплату послуг адвоката; ордер серії ЖТ № 067901 про надання правової допомоги від 01.07.2020 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 355 від 26.02.2004, виданого на ім`я Кравчука В.І.

Як вбачається зі змісту, розділу 1 Угоди, ЗАТ "Спіка" доручає, а адвокат Кравчук В.І., погоджується представляти його інтереси у відповідних судах по справі за позовом ЗАТ "Спіка" до Київської міської ради (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01044; ) про визнання бездіяльності незаконною та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки.

За умовами пп. 2.3.2 Угоди замовник зобов`язався підписати акт/акти виконаних робіт, вчасно й у повному обсязі оплачувати послуги виконавця.

Згідно п. 3.2 Угоди обсяги послуг, зроблених за даною Угодою, відображаються в актах зроблених послуг.

Пунктом 4.1 Угоди передбачено, що замовник зобов`язується провести виплату виконавцю гонорару відповідно до розрахунків, погоджених та визначених актом виконаних робіт.

За умовами п. 5.1 угоди, термін дії даної угоди встановлюється на весь період дії договору по наданню послуг і діє з моменту її підписання до закінчення розгляду справи в суді та повному розрахунку за нею.

Додатковою угодою №1 до Угоди про надання правової допомоги №1/7-2020 від 01.07.2020 сторони погодили види робіт, за які здійснюється оплата послуг.

Додатковою угодою №3 від 22.02.2021 до Угоди про надання правової допомоги №1/7-2020-КМР від 01.07.2020, згідно якої сторони визначили, що розмір винагороди адвоката, яка визначена актом виконаних робіт від 22.02.2021 за угодою №1/7-2020-КМР, становить 11558,50 грн. та здійснюється замовником в день підписання акту відповідно до умов п. 4.2.

22.02.2021 між ЗАТ "Спіка" та адвокатом Кравчуком В.І. підписано акт виконаних робіт за Угодою про надання правової допомоги №1/7-2020-КМР, відповідно до якого виконавець виконав обсяг робіт, передбачених Угодою про надання правової допомоги №1/7-2020-КМР, та представив інтереси замовника в обсязі, наведеному нижче:

Складання процесуальних документів:

- Позовна заява №1/9-зем від 01.09.2020р. про визнання бездіяльності незаконною та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки - 14131 слів;

- Заперечення №19/10-зем від 19.10.2020р. на відзив Київської міської ради №б/н від 08 жовтня 2020 року - 2982 слова;

- Доповнення №16/11 від 16.11.2020р. до заперечення на відзив №19/10-зем від 19 жовтня 2020 року Київської міської ради №б/н від 08 жовтня 2020 року - 2142 слова;

- Заперечення №26/1-зем від 26.01.2021р. на пояснення Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №б/н від 09 грудня 2020 року - 4331 слово.

Оскільки судом було відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову, із оцінки послуг, включених до позовної заяви, виключаються тексти стосовно обґрунтування необхідності забезпечення позову - 469 слів.

Відтак, загальна сума до сплати становить 11558,50 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові від 03.10.19. у справі № 922/445/19 Об`єднаної палати Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду та в постанові Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 11.09.2020 у справі № 922/3724/19.

Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу та жодним чином не доведено неспівмірність витрат на правничу допомогу із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт адвокатом позивача, суд дійшов висновку, що заява позивача підлягає задоволенню повністю та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 11558,50,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки є доведеними, співмірними з предметом позову, наданими адвокатом послугами, часом, витраченим на надання цих послуг, а також обсягом таких послуг.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Закритого акціонерного товариства "Спіка" про додаткове рішення по справі № 910/13115/20 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Київської міської ради (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01044; ) на користь Закритого акціонерного товариства "Спіка" (пров. Чугуївський, буд. 19-А, м. Київ, 01067; ) 11558 грн 50 коп. витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано: 15.03.2021.

Суддя А.І. Привалов