УХВАЛА

16 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/1487/20

Суддя Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду Мачульський Г.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державного управління справами

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020

за позовом Приватного підприємства "Віді-Мистецтво"

до Національного комплексу "Експоцентр України",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Київська міська державна адміністрація,

2) Державне управління справами,

про визнання погодженою технічної документації із землеустрою, визнання договору особистого земельного сервітуту укладеним,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Державне управління справами звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 (повний текст постанови складено 09.02.2021) та рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Державного управління справами, Суд дійшов висновку, що її оформлено з порушенням вимог, установлених статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).

Відповідно до частини третьої статті 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.

Касаційну скаргу Державного управління справами підписано представником Іриною Любавською. На підтвердження наявності повноважень у Ірини Любавської подавати касаційну скаргу від імені Державного управління справами заявником до касаційної скарги додано копії: витягу з розпорядження керівника Державного управління справами про переведення на іншу посаду від 26.06.2019 №91-К; довіреності від 28.12.2020 № 01-13/14/2542, Положення про Управління юридичного забезпечення Державного управління справами від 03.02.2021 №19, посадової інструкції головного консультанта відділу юридичного супроводження Управління юридичного забезпечення, затверджена 28.09.2020.

Положеннями статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом частини третьої статті 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 розділу ХІІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній на день звернення скаржника з касаційною скаргою), положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

Положеннями частини третьої статті 56 ГПК України (в редакції, чинній на день звернення скаржника з касаційною скаргою) встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно ж до приписів частини першої статті 58 вказаного Кодексу, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За вимогами частини четвертої статті 1312 Конституції України, в редакції, яка набрала чинності з 30.09.2016 відповідно до Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Підпунктом 11 пункту 161 розділу ХV "Перехідні положення" Конституції України, передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Таким чином, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як "самопредставництво" і "представництво".

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

За загальним правилом у теорії права, самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Однак, як вбачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій витягу з розпорядження, довіреності, Положення та посадової інструкції Любавська Ірина Романівна має право здійснювати саме представництво інтересів Державного управління справами, зокрема, у судах, що не є підтвердженням її права на участь у справі в порядку самопредставництва відповідно до частини 3 статті 56 ГПК України.

Отже, з урахуванням приписів частини четвертої статті 1312, підпункту 11 пункту 161 розділу XV Перехідних положень Конституції України та статті 56 ГПК України, до касаційної скарги не додано документів, які підтверджують повноваження особи, що підписала касаційну скаргу, на самопредставництво, або доказів на підтвердження того, що зазначена особа здійснює адвокатську діяльність та уповноважена представляти інтереси скаржника як адвокат.

З огляду на викладене та те, що за касаційною скаргою іншої особи у цій справі вже відкрито касаційне провадження і призначено її до розгляду у судовому засіданні, цю скаргу Державного управління справами слід залишити без руху та установити строк для усунення недоліків протягом двох днів із дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.

Оскільки відповідно до положень статті частини першої статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, а такий строк вже закінчився, Суд визначає скаржникові спосіб усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в цій ухвалі, шляхом подачі аналогічної за змістом касаційної скарги, підписаної особою, яка має право її підписувати.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державного управління справами залишити без руху.

2. Встановити Державному управлінню справами строк усунення недоліків касаційної скарги протягом двох днів з дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.

3. Державному управлінню справами надати Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду (01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6) докази про дату вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.

4. У разі усунення недоліків документи направити на адресу Касаційного господарського суду: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г.М. Мачульський