ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року Справа № 906/311/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.12.2020р. (повний текст - 29.12.2020р.) у справі №906/311/20 (суддя Костриця О.О.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

за участі представників:

апелянта (АТ "УкрСиббанк") - Лісовський С.В., довіреність № 24-1/163366 від 28.12.20 , боржника - не з`явився

кредиторів - не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (далі - боржник).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.09.2020р. відкрито провадження у справі №906/311/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Пузирного Т.М.

22.09.2020р. оприлюднено оголошення про відкриття Господарським судом Житомирської області провадження у справі №906/311/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1

16.10.2020р. до Господарського суду Житомирської області надійшла заява Акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - АТ "УкрСиббанк", кредитор, банк) від 07.10.2020р. №24-1-01/922 з вимогами до боржника (т.2, арк.справи 172-236).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.12.2020р. у справі №906/311/20, зокрема, заяву Акціонерного товариства "УкрСиббанк" від 07.10.2020р. за №24-1-01/922 з вимогами до боржника задоволено частково. Визнано вимоги Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до боржника ОСОБА_1 на суму: 908576,41 грн тіла кредиту - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна фізичної особи; 36968,57 грн процентів - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна фізичної особи; 15956,79 грн процентів, нарахованих у порядку статті 625 Цивільного кодексу України, - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна фізичної особи; 13723,32 грн пені - третя черга задоволення вимог кредиторів; 1218,00 грн судового збору - друга черга задоволення вимог кредиторів; 4204,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів. Решту вимог Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до боржника відхилено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою Акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№435/21 від 28.01.2021р.).

Скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з направленням АТ "УкрСиббанк" вимоги ОСОБА_1 від 26.02.2015р. про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором - припинився строк дії кредитного договору з 08.04.2015р., а тому АТ "УкрСиббанк" не вправі нараховувати проценти та пеню поза строком дії кредитного договору.

Стверджує, що належним виконанням умов договору згідно змісту ст.526, ч.2 ст.533, ст.1049 ЦК України та п.1.1. Кредитного договору є повернення всієї суми отриманої позики та відповідна сплата за користування кредитними коштами у вигляді процентів.

Вищенаведене, підтверджує той факт, що АТ "УкрСиббанк" має право на нарахування відсотків, а висновки суду суперечать як умовам Кредитного договору, так і положенням ст.1048,1049 Цивільного кодексу України.

Посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі №6-157цс16, у листі Верховного Суду України від 07.10.2010р. «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» та у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.06.2018р. у справі №910/9072/17.

З посиланням на положення ст.ст.536, 625, 1048 Цивільного кодексу України зазначає, що договором може бути встановлено інший (відмінний від 3% річних) розмір процентів, який підлягає сплаті у разі прострочення виконання грошового зобов`язання. Сторонами врегульовано та передбачено застосування до простроченої суми кредиту (основного боргу) підвищених процентів за неправомірне користування коштами у розмірі 12,4%.

Посилається на практику Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.04.2018р. у справі №755/30334/14-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.04.2018р. у справі №311/4189/15-ц та постанові від 30.05.2018р. у справі №0417/12368/2012, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.05.2018р. у справі №274/5179/14-ц, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.10.2018р. у справі №202/4494/16-ц та в ухвалі від 24.01.2019р у справі №5017/1987/2012.

Зазначає, що висновки у вищенаведених постановах та ухвалах свідчать про те, що Верховний Суд вважає наявним право на нарахування відсотків до моменту повного виконання договору (до моменту повного погашення заборгованості) та, відповідно, задовольняє такі вимоги. Також, за положеннями ст.631 ЦК України, Верховний Суд вказує, що строк договору може бути визначений терміном (вказівкою на подію - до моменту повного виконання зобов`язань).

Таким чином, за Кредитним договором встановлено домовленість сторін щодо нарахування процентів, і сторони домовились, що нарахування процентів відбувається у випадку порушення позичальником/боржником зобов`язання до моменту повернення коштів (п.8.1. Кредитного договору). При цьому, така домовленість (оцінка змісту та умов Кредитного договору) є вирішальною при оцінці спірних правовідносин та застосування ст.536 та ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Інша домовленість, яка б передбачала припинення права на нарахування відсотків Кредитним договором не передбачена.

Апелянт стверджує про неналежне встановлення судом першої інстанції змісту спірних правовідносин, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи (зокрема, формуванню безпідставного висновку про втрату АТ "УкрСиббанк" права на нараховування процентів та пені) та про порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до безпідставної відмови в задоволенні заяви АТ "УкрСиббанк" до боржника - ОСОБА_1 з процентів за період з 29.04.2015р. по 24.09.2020р. на суму 21569,64 доларів США; пені за період з 23.09.2019р. по 29.02.2020р. на суму 75510,83 грн.; процентів, нарахованих у порядку ст.625 ЦК України в розмірі 2165,68 доларів.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.12.2020р. у справі №906/311/20 та прийняти постанову, якою заявлені кредиторські вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі. Вирішити питання про стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021р. поновлено Акціонерному товариству "УкрСиббанк" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 23.12.2020р. у справі №906/311/20, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 10 березня 2021р. (виправлення описки) об 10:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

04.03.2021р. (вх.№1799/21) на адресу суду від представника боржника надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник зазначає, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №278/1408/15-ц встановлено обставини укладення між боржником та ПАТ "УкрСиббанк" кредитного договору, надання банком позичальнику кредиту, неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором в розмірі 35714,75 доларів США (32164,16 доларів США тіла кредиту, 3550,59 доларів США процентів) та 13723,32грн пені за прострочення сплати кредиту, пені за прострочення сплати відсотків; 1218,00грн судових витрат.

У межах виконавчого провадження за період з 25.02.2020р. по 16.09.2020р. боржником та поручителями сплачено 2241,88 доларів США процентів. Отже, вимоги кредитора до боржника на суму 32164,16 доларів США тіла кредиту, 1308,71 доларів США процентів, 13723,32грн пені, 1218,00грн судового збору є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

24.12.2007р. АТ "УкрСиббанк" надіслало боржнику вимогу про усунення порушень кредитного договору, а саме: погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, у розмірі 602,57 доларів США - прострочена заборгованість та 2553,55 доларів США простроченої заборгованості по процентам.

Вважає, що звернувшись до боржника з досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та у подальшому з позовною заявою до Житомирського районного суду Житомирської області, АТ "УкрСиббанк" використано право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та штрафів за порушення умов договору. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Таким чином, кредитор втратив право нараховувати, зокрема, проценти та пеню, оскільки їх нарахування поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Вважає, що посилання кредитора на пункт 1.3.3. Кредитного договору як підставу для нарахування процентів за період з 29.04.2015р. по 24.09.2020р. на суму 21569,64 доларів США у порядку статті 1048 ЦК України, були правильно відхилені господарським судом, оскільки зазначений пункт договору не передбачає нарахування процентів поза строком дії кредитного договору.

За викладених обставин, вимоги кредитора до боржника з процентів за період з 29.04.2015р. по 24.09.2020р. на суму 21569,64 доларів США, з пені за період з 23.09.2019р. по 29.02.2020р. на суму 75510,83 грн вважає необгрунтованими та безпідставними.

Стверджує, що АТ "УкрСиббанк" не доведено, а судом не встановлено наявність умов кредитного договору, які б передбачали наслідки протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання, а відтак до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення статті 625 ЦК України. Таким чином, умова кредитного договору (пункт 8.1), не є умовою, якою передбачено наслідки протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання в розумінні приписів статей 625 та 1050 ЦК України, тому посилання кредитора на те, що відповідальність за неправомірне користування кредитними коштами визначено безпосередньо у пункті 8.1. Кредитного договору, правомірно відхилено судом. Також, пунктом 8.1 Кредитного договору передбачено нарахування підвищених процентів на прострочену суму основного боргу, а не на проценти.

За наведених обставин, у АТ "УкрСиббанк" відсутні правові підстави для нарахування процентів у порядку статті 625 ЦК України у зв`язку з несплатою боржником процентів за ставкою, відмінною від 3% річних.

На підставі викладеного представник боржника просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги АТ "УкрСиббанк" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.12.2020р. у справі №906/311/20.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 10.03.2021р. з`явився представник АТ "УкрСиббанк", інші учасники провадження не забезпечили явку своїх представників.

Враховуючи положення ст.273 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.12.2020р. у справі №906/311/20 в частині невизнаних вимог кредитора АТ "УкрСиббанк" до боржника ОСОБА_1 та прийняти постанову, якою заявлені кредиторські вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Як встановлено ч.1 ст.133 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою 4 Кодексу.

Згідно ч.1 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

16.10.2020р. до Господарського суду Житомирської області надійшла заява АТ "УкрСиббанк" від 07.10.2020р. №24-1-01/922 з вимогами до боржника (т.2, арк.справи 172-236). Згідно з відбитком штемпеля на поштовому конверті вказану заяву надіслано до суду 13.10.2020р., тобто в межах 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника виникли на підставі наступного.

24.12.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (з 21.12.2009р. змінено назву на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", з 24.11.2018 - АТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (т.2 арк.справи 186-191).

Згідно п.1.1. Договору банк зобов`язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 36020,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Як погоджено п.1.2 Договору надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 24.12.2007р.; позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 22.12.2028р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2 цього договору.

Пунктом 1.3.1 Договору погоджено, що за користування кредитними коштами у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 12,4 % річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 10.2 даного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому пунктом 10.2. даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому договорі.

Відповідно до п.1.3.3 Договору нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом "30/360" відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Етапи нарахування процентів визначаються як:

- в останній робочий день поточного місяця за період з дня фактичного надання кредиту по останній календарний день місяця включно (в місяць фактичного надання кредиту); з дня сплати ануїтетного платежу у поточному місяці по останній календарний день місяця включно (в наступні місяці);

- в день сплати ануїтетного платежу - з першого календарного дня поточного місяця по день, що передує дню сплати ануїтетного платежу (день сплати ануїтетного платежу в розрахунок не включається).

Проценти нараховуються на суму кредиту, що надана банком позичальнику і ще не повернута останнім у власність банку відповідно до умов договору.

Кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), а саме: на купівлю житлової нерухомості (п.1.4 Договору).

Пунктом 1.5. Договору сторони погодили, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Як погоджено п.2.1 Договору у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається:

- застава нерухомості, а саме: двохкімнатна квартира загальною площею 53,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 227 396,00 грн;

- порука, а саме: ОСОБА_2 .

Відповідно п.8.1. Договору у випадку порушення зобов`язання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором:

- на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу);

- на суму прострочених процентів, банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів.

Пеня нараховується в наступному порядку, а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом "факт/360" (метод "факт/360" передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як передбачено ч.ч.1,3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №278/1408/15-ц стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 24.12.2007р. в розмірі 35714,75 доларів США, що в гривневому еквіваленті, станом на 28.04.2015р. складає 817816,52 грн, та 13723,32 грн пені за прострочення сплати кредиту, пені за прострочення сплати відсотків; стягнуто з відповідачів у дольовому порядку на користь позивача по 1 218,00 гривень судових витрат з кожного (т.2, арк.справи 194, 195).

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №278/1408/15-ц встановлено обставини укладення між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк" кредитного договору, надання банком позичальнику кредиту, неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором в розмірі 35714,75 доларів США (32164,16 доларів США тіла кредиту, 3550,59 доларів США процентів) та 13723,32 грн пені за прострочення сплати кредиту, пені за прострочення сплати відсотків; 1218,00 грн судових витрат.

У межах виконавчого провадження за період з 25.02.2020р. по 16.09.2020р. боржником та поручителями сплачено 2241,88 доларів США процентів.

Боржником та кредитором не доведено погашення ОСОБА_1 заборгованості перед банком за кредитним договором у іншому розмірі.

Таким чином, не сплаченою залишається заборгованість в розмірі 32164,16 доларів США тіла кредиту, 1308,71 доларів США процентів, 13723,32 грн пені, 1218,00 грн судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником вказані вимоги кредитора визнано, доказів сплати заборгованості перед кредитором до суду не надано.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги кредитора до боржника на суму 32164,16 доларів США тіла кредиту, 1308,71 доларів США процентів, 13723,32 грн пені, 1218,00 грн судового збору є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Кредитором також було заявлено вимоги до боржника:

- з процентів (12,4 % річних) за період з 29.04.2015 по 24.09.2020 на суму 21569,64 доларів США,

- з процентів (12,4 % річних) відповідно до статті 625 ЦК України та пункту 8.1 кредитного договору за період з 01.05.2015р. по 21.09.2020р. на суму 2730,56 доларів США,

- з пені за період з 23.09.2019р. по 29.02.2020р. на суму 75510,83 грн,

Щодо вимог кредитора до боржника з процентів за період з 29.04.2015р. по 24.09.2020р. на суму 21569,64 доларів США, з пені за період з 23.09.2019р. по 29.02.2020р. на суму 75510,83 грн, слід зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що з огляду на неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань перед банком за кредитним договором, АТ "УкрСиббанк" направлялася ОСОБА_1 вимога від 26.02.2015р. №30-11/22670 у якій було зазначено, що станом на 20.02.2015р. заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 34717,71 доларів США, з яких 32164,16 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 602,57 доларів США, 2553,55 доларів США - прострочена заборгованість по процентам. Банком звернуто увагу позичальника, що відповідно до статей 1048, 1050 ЦК України, розділу 12 кредитного договору у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань за договором строком більш ніж на один місяць та у випадку непогашення простроченого грошового зобов`язання протягом 31 календарного дня, з дня отримання цієї вимоги, банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагає від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит з 32 календарного дня, з дати одержання позичальником цього повідомлення про дострокове повернення кредиту. При цьому, у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення термін повернення кредиту вважається таким, що настав з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги значний строк невиконання своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24.12.2007, АТ "УкрСиббанк" у вимозі вимагало усунення порушень кредитного договору, а саме: погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, у розмірі 602,57 доларів США - прострочена заборгованість та 2553,55 доларів США простроченої заборгованості по процентам.

У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту АТ "УкрСиббанк", банк вимагав виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24.12.2007р., а саме: сплатити банку заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 34717,71 доларів США.

Акціонерним товариством "УкрСиббанк" було повідомлено, що дана вимога направлялася ОСОБА_1 26.02.2015р. Разом з тим, доказів її направлення та отримання ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Боржником факт отримання вимоги АТ "УкрСиббанк" підтверджено, інформацію про конкретну дату її отримання не надано.

ОСОБА_1 після отримання вимоги не сплачено АТ "УкрСиббанк" прострочену заборгованість, у зв`язку з чим набрали чинності умови договору та вимоги щодо дострокового виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань за кредитним договором.

За викладених обставин, враховуючи підтвердження боржником факту отримання вимоги банку, однак відсутність у матеріалах справи доказів, що підтверджують конкретну дату її отримання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення строку дії кредитного договору з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги - 08.04.2015р.

Отже, звернувшись до ОСОБА_1 з досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та у подальшому з позовною заявою до Житомирського районного суду Житомирської області, АТ "УкрСиббанк" використано право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та штрафів за порушення умов договору.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018р. у справі №202/4494/16-ц.

Крім цього, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц.

З огляду на те, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України й охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Таким чином, кредитор втратив право нараховувати, зокрема, проценти та пеню, оскільки їх нарахування поза строком дії кредитного договору не передбачено.

При цьому, посилання кредитора на пункт 1.3.3. Кредитного договору як підставу для нарахування процентів за період з 29.04.2015р. по 24.09.2020р. на суму 21569,64 доларів США у порядку статті 1048 Цивільного кодексу України, не приймаються, оскільки зазначений пункт договору не передбачає нарахування процентів поза строком дії кредитного договору.

За викладених обставин, вимоги кредитора до божника з процентів за період з 29.04.2015р. по 24.09.2020р. на суму 21569,64 доларів США, з пені за період з 23.09.2019р. по 29.02.2020р. на суму 75510,83 грн є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим правомірно відхилено Господарським судом Житомирської області.

Щодо вимог кредитора до боржника з процентів (12,4% річних) за період з 01.05.2015р. по 21.09.2020р. на суму 2730,56 доларів США, нарахованих кредитором з посиланням на статтю 625 Цивільного кодексу України та пункт 8.1 Кредитного договору, необхідно зазначити наступне.

Кредиторські вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника на суму 2730,56 доларів США процентів є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання (несплату процентів), що підпадає під регулювання приписів статті 625 Цивільного кодексу України.

Як встановлено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, умови щодо нарахування процентів за правомірне та неправомірне користування кредитними коштами мають визначатися окремими пунктами договору.

Обґрунтовуючи нарахування процентів у порядку статті 625 Цивільного кодексу України за ставкою 12,4%, а не 3% річних, АТ "УкрСиббанк" зазначено, що відповідно до пункту 8.1. Кредитного договору у випадку порушення зобов`язання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу).

Водночас, тлумачення даного пункту та інших умов укладеного сторонами справи кредитного договору щодо наслідків порушення боржником строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, та враховуючи, що згідно з пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

У постанові Верховного Суду від 04.06.2020р. у справі №902/5/19 зазначено, що якщо сторони бажають врегулювати свої правовідносини щодо стягнення річних у порядку частини 2 статті 625 ЦК України іншим способом, ніж той який передбачено цією нормою, то таке регулювання повинно бути самостійною умовою договору, воно не може ототожнюватися з умовами договору про стягнення процентів за правомірне користування кредитом, передбаченими у порядку статті 1048 ЦК України, оскільки законодавець не ототожнює підстави правомірного та неправомірного користування кредитними коштами.

Правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.05.2019р. у справі №910/18618/17.

Водночас, АТ "УкрСиббанк" не доведено, а колегією суддів не встановлено наявність умов кредитного договору, які б передбачали наслідки протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання, а відтак до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення статті 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що п.8.1 Кредитного договору не є умовою, якою передбачено наслідки протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання в розумінні приписів статей 625 та 1050 ЦК України, тому посилання кредитора на те, що відповідальність за неправомірне користування кредитними коштами визначено безпосередньо у пункті 8.1. Кредитного договору, відхиляється.

Також, слід врахувати, що пунктом 8.1 Кредитного договору передбачено нарахування підвищених процентів на прострочену суму основного боргу, а не на проценти.

За наведених обставин, у АТ "УкрСиббанк" відсутні правові підстави для нарахування процентів у порядку статті 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з несплатою боржником процентів за ставкою, відмінною від 3% річних.

Нарахування 3% річних на зобов`язання у іноземній валюті відповідає положенням частини 2 статті 625 ЦК України. Аналогічну позицію висловлено у постанові Великої палати Верховного суду від 16.01.2019р. у справі № 373/2054/16-ц.

Здійснивши в апеляційному провадженні перерахунок, з урахуванням визначеного заявником періоду нарахування процентів та вірного розміру заборгованості з процентів станом на певну дату з урахуванням здійснених боржником оплат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір процентів, виходячи з ставки - 3% у відповідності до положень статті 625 ЦК України, становить 564,88 доларів США.

Тому, вимоги кредитора до боржника з процентів на суму 564,88 доларів США, нарахованих у порядку статті 625 ЦК України, є правомірно нарахованими, обґрунтованими та підтвердженими доказами, а вимоги на суму 2165,68 доларів США нараховані безпідставно, у зв`язку з чим суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні.

Згідно абз.4 ч.2 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Заяву з вимогами до боржника кредитором надіслано до Господарського суду Житомирської області 13.10.2020р.

Відповідно до даних Національного банку України офіційний курс національної валюти до долару США станом на 13.10.2020р. становив 28,2481 грн.

Зважаючи на викладене, загальний розмір обґрунтованих, правомірно нарахованих та підтверджених матеріалами справи вимог кредитора до боржника в національній валюті становить: 908576,41 грн (32164,16 дол.США х 28,2481) - тіла кредиту; 36968,57 грн (1308,71 дол.США х 28,2481) - процентів за користування кредитом; 13723,32 грн пені; 1218,00 грн судового збору; 15956,79 грн (564,88 дол. США х 28,2481) процентів, нарахованих у порядку статті 625 ЦК України.

Щодо черговості задоволення вимог кредитора до боржника, колегія суддів зазначає наступне.

Для забезпечення виконання зобов`язань, які виникають з Кредитного договору від 24.12.2007р. №0, між АТ "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) 24.12.2007р. укладено Договір іпотеки за реєстраційним №8138 (т.2, арк.справи 192-193).

Пунктом 1.1. Договору іпотеки погоджено, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, право власності на яке виникне у майбутньому: квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п.1.1.1 Договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця, а саме:

- зобов`язання по поверненню в повному обсязі, отриманих в порядку та на умовах відповідно до кредитного договору, кредиту в іноземній валюті в сум 36020,00 доларів США, що за курсом Національного банку України на день укладення кредитного договору складало еквівалент 181901,00 грн на рахунок, зазначений у кредитному договорі, у терміни встановлені графіком погашення кредиту до 22.12.2008, що є невід`ємною частиною договору;

- зобов`язання по сплаті процентів та комісій на рахунки, зазначені у кредитному договорі, або в іншому розмірі у випадку його зміни відповідно до кредитного договору.

Як погоджено п.1.2. Договору іпотеки ринкова вартість предмету іпотеки становить 227396,00 грн. Вартість квартири становить 181901,00 грн.

Визначення забезпеченого зобов`язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, має здійснюватися з урахуванням положень законодавства, яке регулює забезпечення зобов`язань (зокрема, статті 572, 575, 589 ЦК України, Закону України "Про заставу", Закону України "Про іпотеку").

Згідно положень статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст.575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

З урахуванням ч.1 ст.583 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.11 Закону України "Про заставу", ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Згідно ч.ч.1,4 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України "Про заставу").

Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Іпотека припиняється, зокрема, у разі реалізації предмета іпотеки (статті 17 Закону України "Про іпотеку").

За наведеними вище положеннями законодавства іпотекодержатель має право задовольнити всі свої забезпечені заставою вимоги до боржника за рахунок майнового поручителя у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом).

Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору. Оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення.

Кодекс України з процедур банкрутства не містить іншого порядку та способу визначення забезпечених вимог, ніж наведені вище положення законодавства, не пов`язує визначення вимог, забезпечених заставою майна боржника, для включення їх до реєстру вимог, із договірною вартістю предметів забезпечення.

Натомість, правове значення має розмір підтверджених документально зобов`язань боржника за основним зобов`язанням та вартість фактичної реалізації предмета забезпечення, яка на стадії розгляду вимог кредиторів у попередньому засіданні ще невідома.

Отже, господарські суди при вирішенні питання про визнання заявлених забезпечених кредиторських вимог та включення їх окремо до реєстру повинні застосовувати статтю 19 Закону України "Про заставу" і встановити на підставі належних та допустимих доказів, які саме вимоги кредитора, зазначені в його заяві, забезпечені заставою майна та розмір цих вимог незалежно від вартості цього майна за договором.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018р. у справі №902/492/17.

Відповідно до частини 3 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна. Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Як встановлено ч.4 ст.133 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Згідно з частиною 5 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства не задоволені за рахунок реалізації предмета застави вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна, задовольняються у другу чергу.

Враховуючи норми статті 589 Цивільного кодексу України, статті 19 Закону України "Про заставу", статті 7 Закону України "Про іпотеку", частин 3, 5 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, а також положення п.1.1.1. Договору іпотеки від 24.12.2007р., Господарський суд Житомирської області дійшов вірного висновку, що вимоги АТ "УкрСиббанк" в частині тіла кредиту, процентів та 3% річних, забезпечені заставою майна ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно задоволено частково заяву Акціонерного товариства "УкрСиббанк" від 07.10.2020р. за №24-1-01/922 з вимогами до боржника: на суму 908576,41 грн тіла кредиту - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна фізичної особи; 36968,57 грн процентів - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна фізичної особи; 15956,79 грн процентів, нарахованих у порядку статті 625 ЦК України, - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна фізичної особи; 13723,32 грн пені - третя черга задоволення вимог кредиторів; 1218,00 грн судового збору - друга черга задоволення вимог кредиторів; та відмовлено у решті вимог АТ "УкрСиббанк" до боржника.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.12.2020р. у справі №906/311/20 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15.02.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.