ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2021 року м.Дніпро Справа № 904/4632/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2020 року у справі №904/4632/20 (суддя Новікова Р.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" м. Кривий Ріг

про стягнення плати за користування вагонами в розмірі 11456,88 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2020 року у справі №904/4632/20 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код: 00190905; місцезнаходження: 50064, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Рудна, будинок 47) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код: 40075815; місцезнаходження: 03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код: 40081237; місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108) плату за користування вагонами в розмірі 11456 грн.88 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн.00 коп.

Рішення мотивовано тим, що:

- матеріалами справи встановлено своєчасне повідомлення відповідача про готовність залізниці подати вагони, які прибули на його адресу;

- неприйняття цих вагонів відповідачем призвело до їх затримки на підходах до станції призначення та нарахування залізницею плати за користування вагонами у сумі 11456,88 грн.;

- відповідачем не спростовано доводи позивача і не доведено наявність обставин, що могли б бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на положення статті 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині дотримання вимог статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а з урахуванням наведеного в даній апеляційній скарзі позовна заява повинна бути залишена без розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що місцевий господарський суд, задовольняючи позов, не врахував ненадання позивачем доказів на підтвердження факту прийняття вагонів до перевезення на адресу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" та на підтвердження затримки на підходах до станції призначення порожніх власних вагонів, а саме: не надано ні наказів про затримку вагонів, ні актів про затримку вагонів, ні повідомлення. Однак судом першої інстанції визнано вказані факти встановленими.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Положенням частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.12.2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2014 року між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (далі - залізниця, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - власник колії, відповідач) було укладено договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станцій Інгулець ДП "Придніпровська залізниця" № ПР/М-14-2/14757НЮдч (далі договір) (том 1 а.с.11-15).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику, що примикає до станції Інгулець ДП "Придніпровська залізниця" стрілкою № 5 до продовження станційної колії № 3 та стрілкою № 23 до продовження станційної колії № 2.

Під`їзна колія обслуговується власним локомотивом.

Межею під`їзної колії є знаки "Межа під`їзної колії", які встановлено на продовженні колії № 3 біля вхідного сигналу "Н-І", на продовженні колії № 2 біля вхідного сигналу "Н-ІІ".

У пункті 19 договору сторони визначили, що договір укладається терміном на 5 років і діє з моменту його підписання сторонами.

30.05.2019 року сторони уклали додаткову угоду № 5а до договору, якою внесли зміни до п. 19 договору, виклавши його в наступній редакції:

"19. Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 25.06.2014 по 31.12.2019 включно." ( том 1 а.с.25).

10.12.2019 року сторони уклали додаткову угоду № 6 до договору, якою внесли зміни до пункту 19 договору, виклавши його в наступній редакції:

"19. Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 25.06.2014 по 31.03.2020 включно." (том 1 а.с.26).

Згідно з умовами пункту 4 договору рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з сигналізації на залізницях України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії.

У пункті 5 договору сторони погодили, що здавання вагонів для під`їзної колії здійснюється:

- порожні вагони під навантаження концентрату залізорудного через інтервал часу 1,5 години;

- інші за повідомленнями, які передає прийомоздавальник станції Інгулець по телефону прийомоздавальнику зміни залізничного цеху ПАТ "ІнГЗК" не пізніше, ніж за 2 години до пред`явлення вагонів до здавання, з реєстрацією у "Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження" форма ГУ-2.

Відповідно до пункту 6 договору вагони для під`їзної колії власника подаються локомотивом залізниці на одну з колій станції Інгулець за вказівкою чергового по станції Інгулець, де здійснюється передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії.

Всі вагони здаються на під`їзну колію у тій кількості, в якій прибули на станцію Інгулець, але не більше 260 осей, вагою не більше 1430 тон (пункт 7 договору).

Згідно з умовами пункту 10 договору час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці.

У пункті 11 договору сторони погодили, що для під`їзної колії встановлюється загальний термін перебування усіх вагонів 12,0 годин.

Відповідно пункту 14 договору власник колії сплачує залізниці:

- за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифного керівництва № 1);

- за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів;

- інші збори і плати за додаткові роботи і послуги, що виконує залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами. Збори і плати вносяться на підставі статті 62 Статуту залізниць України по передоплаті через розрахунковий підрозділ залізниці з відповідними оголошеннями Укрзалізницею коефіцієнтів підвищення.

Судом встановлено, що у зв`язку з реорганізацією підприємств залізничного транспорту та утворенням у встановленому законом порядку та реєстрацією Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", сторони уклали додаткову угоду № 3 від 15.12.2015 року до договору, відповідно до умов якої сторонами договору визначили Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" та Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (том 1 а.с.20-21).

З матеріалів справи вбачається, що в лютому 2020 року за залізничними накладними, які наявні в матеріалах справи (том 1 а.с.64-156, том 2 а.с. 91-206, том 3 а.с. 1-237, том 4 а.с. 1-228) на адресу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат" були прийняті до перевезення порожні власні вагони.

Згідно з пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони -одержувача.

Отже, вказані докази і подальші дії відповідача підписання ним Актів про затримку вагонів, спростовують доводи скаржника про недоведеність позивачем факту прийняття вагонів до перевезення на адресу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".

По прибуттю вагонів на станцію Інгулець, у відповідності до пункту 4 Правил користування вагонами, вантажоодержувача було повідомлено про прибуття та готовність подавання вагонів залізницею, про що зроблені відповідні записи в Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2 (а.с.45-90 у томі 2).

Згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими Міністерством транспорту України згідно наказу N 113 від 25.02.1999 року передбачено наступне:

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (пункт 8).

Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці (пункт 9).

Згідно пункту 10 облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією.

Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів.

Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Скаржник посилався на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження затримки порожніх власних вагонів на підходах до станції призначення - наказів про затримку вагонів, актів про затримку вагонів, повідомленнь.

Між тим, на виконання пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами станцією призначення Інгулець складено акти загальної форми ГУ-23, а саме акти: №714 від 24.02.2020 року, №729 від 25.02.2020 року, №777 від 27.02.2020 року, №780 від 27.02.2020 року, №782 від 27.02.2020 року, №784 від 27.02.2020 року, №787 від 27.02.2020 року, №788 від 27.02.2020 року, №791 від 28.02.2020 року, №792 від 28.02.2020 року, №795 від 28.02.2020 року, №796 від 28.02.2020 року, №800 від 28.02.2020 року, №807 від 28.02.2020 року, №808 від 28.02.2020 року, №809 від 28.02.2020 року, №814 від 29.02.2020 року, №818 від 29.02.2020 року, №820 від 29.02.2020 року, №824 від 29.02.2020 року, №828 від 29.02.2020 року (том 2 а.с. 22-44), з яких вбачається, що вагони, які прибули на адресу ПрАТ "Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат" своєчасно не забрані ним на свою під`їзну колію.

Акти підписані ПрАТ "Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат" із запереченнями, а саме: непогодження з актами, оскільки ПрАТ "Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат" не має можливості приймання порожніх вагонів через відсутність вільних колій, внаслідок неприйняття станцією Інгулець Придніпровської залізниці на під`їзні колії та простоювання одиниць розбірки.

Факт підписання Актів спростовує твердження скаржника про недоведеність вчинення позивачем передбачених Правилами користування вагонами і контейнерами дій по належному оформленню факту затримки порожніх власних вагонів на підходах до станції призначення.

Відповідно до частин 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу.

Враховуючи докази, які надані обома сторонами, колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянт не спростував висновки суду щодо наявності підстав для нарахування йому згідно з відомостями форми ГУ-46 №28029239, №28029240, №28029241, №29029245, №29029246, №29029248, №29029249, №29029250, №29029251, №29029252, №29029253, №29029254 плати за користування спірними вагонами на загальну суму 11456 грн.88коп. (том 2 а.с.1-21).

Встановлено, що відомості плати за користування вагонами працівниками відповідача були підписані із запереченням, а саме: відповідач не погоджується з нарахованою платою за користування вагонами, оскільки залізницею не забираються готові маршрути з під`їзної колії.

В апеляційній скарзі апелянт не спростовує правильність проведеного розрахунку. Матеріалами справи підтверджується, що розрахунок плати за користування спірними вагонами проведений на підставі оформлених станцією затримки актів форми ГУ-23 за час знаходження спірних вагонів на станції затримки, згідно з Тарифним керівництвом №1 за відомостями форми ГУ-46.

Місцевим господарським судом здійснено перевірку виконаного позивачем розрахунку та встановлено його правильність.

Відповідач не спростував доводів позивача, а також не довів наявності обставин, що могли б бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на положення статті 121 Статуту залізниць України та пункту 16 Правил користування вагонами і контейнерами, згідно з якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами:

- якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

- у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником;

- у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та дійшов висновку, що оскаржуване рішення про задоволення позову є законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд слід покласти на скаржника відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2020 року у справі №904/4632/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко