ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р. Справа№ 910/9314/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 23.02.2021 року у справі №910/9314/20 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 про відмову в забезпеченні позову

у справі №910/9314/20 (суддя Марченко О.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР"

про визнання незаконним продажу об`єкта незавершеного будівництва, визнання незаконними та скасування записів про право власності, протоколу про результати електронного аукціону, договору від 03.01.2020 №01/20 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності, що підлягає продажу шляхом викупу та акта приймання-передачі державного майна від 03.02.2020.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - Відділення) про:

- визнання незаконним продажу об`єкта незавершеного будівництва - Дослідного заводу Інституту проблем матеріалознавства ім. І.М. Францевича Національної академії наук України, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, 34-а (далі - Завод), який відбувся 26.11.2019 згідно з протоколом №UA-PS-2019-11-26-000087-2 про результати електронного аукціону;

- визнання незаконним та скасування запису №30338267 про право власності Відділення на Завод;

- визнання незаконним та скасування наказу Відділення від 18.12.2019 №321 про затвердження протоколу №UA-PS-2019-11-26-000087-2 про результати електронного аукціону;

- визнання незаконним та скасування протоколу №UA-PS-2019-11-26-000087-2 про результати електронного аукціону;

- визнання незаконним та скасування договору від 03.01.2020 №01/20 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності, що підлягає продажу шляхом викупу (далі - Договір №01/20), укладеного Відділенням і товариством з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (далі - Товариство), посвідченого 03.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2;

- визнання незаконним та скасування акта приймання-передачі державного майна від 03.02.2020, підписаного Відділенням і Товариством;

- скасування запису про реєстрацію права власності Товариства на Завод.

Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- позивачу належить право власності на об`єкт незавершеного будівництва - Завод на підставі укладеного з Відділенням договору купівлі-продажу державного майна, що підлягає продажу шляхом викупу, - об`єкта незавершеного будівництва: дослідного заводу Інституту проблем матеріалознавства імені І.М. Францевича Національної академії наук, розташованого за адресою: Київська область, м. Бровари, промвузол від 15.08.2003, посвідченого 15.08.2003 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Кутовою Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за №4529 (далі - Договір від 15.08.2003);

- з мережі Інтернет позивачу стало відомо про продаж об`єкта незавершеного будівництва - Заводу, у зв`язку з чим він звернувся до Відділення з проханням надати підтвердження продажу вказаного об`єкта;

- листом від 27.05.2020 №50-03/01-2232 Відділення повідомило позивача про продаж об`єкта незавершеного будівництва - Заводу та надало наказ Відділення від 23.04.2018 №372 про приватизацією об`єкта незавершеного будівництва, протокол №UA-PS-2019-11-26-000087-2 про результати електронного аукціону та акт приймання-передачі державного майна від 03.02.2020, підписаний Відділенням і Товариством;

- наведене стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

11.01.2020 позивачем подано до Господарського суду міста Києва заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на об`єкт незавершеного будівництва - Завод.

Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що існує висока ймовірність того, що виконання судового рішення може бути неможливим або істотно ускладненим з огляду на те, що новий власник об`єкта приватизації може відчужити його, що відповідно унеможливить захист та поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/9314/20 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №910/9314/20.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено необхідність у застосуванні таких заходів.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/9314/20 про відмову у забезпеченні позову та забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва - Дослідний завод Інституту проблем матеріалознавства ім. І.М. Францевича Національної академії наук України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/9314/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/9314/20; розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/9314/20 призначено на 23.02.2021 о 11:00 год.; витребувано у Господарського суду міста Києва копії матеріалів справи №910/9314/20; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

08.02.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Цього ж дня через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

16.02.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій доводи загалом зводяться до того, що матеріалами справи підтверджується необхідність в забезпеченні позову та те, що саме позивач є власником спірного майна.

18.02.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскільки оскаржуване судове рішення прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

22.02.2021 на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких наголошує, що він є власником спірного майна та з цих підстав у нього наявне право на забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. Також просить розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Скаржник наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 23.02.2021, не з`явився та своїх повноважних представників не направив.

Беручи до увагу заявлене скаржником клопотання та враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності скаржника.

23.02.2021 в судовому засіданні представник відповідача та третьої особи заперечили проти вимог апеляційної скарг та підтримав доводи викладенні у відзивах на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, заслухавши пояснення представника учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором від 15.08.2003 купівлі-продажу державного майна, що підлягає продажу шляхом викупу об`єкта незавершеного будівництва: дослідного заводу Інституту проблем матеріалознавства імені І.М. Францевича Національної академії наук, розташованого за адресою: Київська область, м. Бровари, промвузол, укладеним між позивачем (покупець) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (продавець), позивач придбав: об`єкт незавершеного будівництва - дослідний завод Інституту проблем матеріалознавства імені І.М. Францевича Національної Академії наук, який знаходиться за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, промвузол, на земельній ділянці 10,6 га, питання відведення, купівлі або довгострокової оренди якої вирішується покупцем самостійно з місцевими органами влади в порядку установленому чинним законодавством, і є об`єктом приватизації згідно з наказами Фонду державного майна України від 13.01.1998 №30, і регіонального відділення ФДМУ по Київській області від 27.06.2003 №5-27-1/18; до вартості об`єкта незавершеного будівництва входить вартість матеріалів, виробів, конструкцій, що завезені на майданчик, але не укладені в діло, а також устаткування, що не здане до монтажу або монтажу не потребує згідно з актом обстеження будівельного майданчику.

Згідно актом прийому-передачі державного майна - об`єкта незавершеного будівництва «Дослідного заводу Інституту проблем матеріалознавства імені І.М. Францевича Національної академії наук» від 01.10.2003, укладеним між позивачем та Регіональним відділення ФДМУ по Київській області:

- позивач прийняв об`єкт незавершеного будівництва - Дослідний завод Інституту проблем матеріалознавства імені І.М. Францевича Національної академії наук, що дослідного заводу Інституту проблем матеріалознавства імені І.М. Францевича Національної академії наук та розташований за адресою: 04400, Київська обл., м. Бровари, Промвузол, згідно з актом обстеження будівельного майданчика і технічного стану об`єкта незавершеного будівництва від 18.05.2001;

- передача вищезазначеного об`єкта, що проданий шляхом викупу, проводиться згідно з договором купівлі-продажу державного майна об`єкта незавершеного будівництва №30-НБ-ЗД від 15.08.2003;

- до акта прийому-передачі додається: акт приймання-передачі проектно-кошторисної та виконавчої документації на об`єкт незавершеного будівництва від 18.05.2001 на 4 арк.; акт приймання-передачі технічної документації на устаткування та обладнання, що приватизується разом із об`єктом незавершеного будівництва, від 18.05.2001 на 1 арк.; акт обстеження будівельного майданчика і технічного стану об`єкта незавершеного будівництва від 18.05.2001 на 4 арк.; інвентаризаційний опис придбаних для об`єкта незавершеного будівництва матеріалів, виробів, конструкцій, завезених на будівельний майданчик і не використаних для будівництва від 18.05.2001 на 1 арк.; інвентаризаційний опис придбаного для об`єкта незавершеного будівництва устаткування, не переданого до монтажу або такого, що не потребує монтажу, від 18.05.2001 на 1 арк.

Водночас згідно з договором купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності, що підлягає продажу шляхом викупу, від 03.01.2020, укладеним між ТОВ "КПП ЦЕНТР" (покупець) та Регіональний відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (продавець), ТОВ "КПП ЦЕНТР" придбало об`єкт державної власності - об`єкт незавершеного будівництва - Дослідний завод Інституту проблем матеріалознавства імені І.М. Францевича Національної академії наук України за адресою: Київська область, місто Бровари, бульвар Незалежності, 34-а.

Об`єкт приватизації належить державі в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях: право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.02.2019, номер запису про право власності 30338267, реєстраційний номер: 106, державним реєстратором Крупкою Олександром Григоровичем, Виконавчий комітет Броварської міської ради, Київська область.

Згідно з матеріалами інвентаризації, складеними станом на 30.09.2019 інвентаризаційною комісією, утвореною наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 27.09.2019 № 56, об`єкт приватизації складається з:

- інженерно-лабораторної прибудови (літ. «А») площею 9.799,0 кв. м (рівень будівельної готовності 45%);

- основного корпусу (літ. «А'») площею 20.429,7 кв. м (рівень будівельної готовності 25%);

- складського блоку із центральним тепловим пунктом (літ. «Б») площею 1.908,4 кв. м (рівень будівельної готовності 30%);

- елементів систем каналізації (споруда № 1; споруда № 2);

- 4 каналізаційних колодязів;

- матеріалів, виробів, конструкцій у кількості 111 одиниць.

Об`єкт приватизації розташований на земельній ділянці площею 8,4349 га; кадастровий номер - :01:061:0010; цільове призначення - 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжним будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; форма власності - державна; обмеження у використанні земельної ділянки - охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи; площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється дія обмеження - 1,9448 га.

Згідно з актом від 03.02.2020 приймання-передачі державного майна, укладеним між ТОВ "КПП ЦЕНТР" (покупець) та Регіональний відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (продавець), ТОВ "КПП ЦЕНТР" прийняло майно, визначене договором купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності від 03.01.2020.

Відповідно до витягу від 05.02.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" зареєстроване таке майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106, незавершене будівництво, Дослідний завод Інституту проблем матеріалознавства ім. І.М. Францевича Національної академії наук України; загальна площа (кв. м): 32137.1; адреса: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, будинок 34-а; земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер: :01:061:0010.

Складова частина об`єкта нерухомого майна: інженерно-лабораторна прибудова, А; опис складової частини: загальна площа (кв. м): 9799; опис: рівень будівельної готовності 45%.

Складова частина об`єкта нерухомого майна: основний корпус, А'; опис складової частини: загальна площа (кв. м): 20429.7; опис: рівень будівельної готовності 25%.

Складова частина об`єкта нерухомого майна: складський блок із центральним тепловим пунктом, Б; опис складової частини: загальна площа (кв. м): 1908.4; опис: рівень будівельної готовності 30%.

З викладеного та матеріалів справи не вбачається, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, відповідає майну, придбаному ним за договором від 15.08.2003 купівлі-продажу державного майна, що підлягає продажу шляхом викупу об`єкта незавершеного будівництва: дослідного заводу Інституту проблем матеріалознавства імені І.М. Францевича Національної академії наук, розташованого за адресою: Київська область, м. Бровари, промвузол, укладеним з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області.

Також матеріалами справи не підтверджується, що за обома договорами було продано один і той же об`єкт незавершеного будівництва, про що вказано у постанові Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 зі справи №910/9314/20.

У відповідності до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст.137 ГПК України).

Відповідно до ч.11 ст.137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Всупереч викладеному позивачем не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено в порядку статей 76-79 ГПК України належними та допустимими доказами наявність обставин, на які він посилається у поданій заяві, зокрема, щодо існування очевидної небезпеки вчинення відповідачем будь-яких дій з метою чинення перешкод позивачу у розпорядженні його майном.

Крім того, оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, тому судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то у цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Проте, обставини, наведені позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, які б свідчили про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить заявник.

При цьому, самі лише посилання на потенційну можливість вчинення будь-яких дій без відповідного доказового обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З огляду на що, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, наведені позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, які б свідчили про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення можливості ефективно захистити порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить прокурор.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та не пливають на правильність вирішення даної справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Крім того, як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета оскарження або стосуються виключно вирішення спору по суті, що неможливо на даному етапі, є недостатньо обґрунтованими чи неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 про відмову в забезпеченні позову у справі №910/9314/20 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/9314/20 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/9314/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 09.03.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала