УХВАЛА

м. Київ

09.03.2021Справа № 910/7310/20

За скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зарічна 1-Г"

на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчука Костянтина Петровича

За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зарічна 1-Г" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс" (м. Київ)

про зобов`язання передати документи

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Агафонов А.В.

Від відповідача: Кантемір В.І.

Від органу ДВС: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.20. позов задоволено повністю та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс" передати Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Зарічна 1-Г" документацію щодо будинку 1-Г по вулиці Зарічній в місті Києві:

- Оригінал Технічного паспорту на багатоквартирний будинок;

- Оригінал Паспорту об`єкта, складений за результатами обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва;

- Оригінал технічного паспорта і планів інженерних мереж;

- Оригінал Енергетичного сертифікату і звіту про обстеження інженерних систем;

- Оригінал Проектної документації зі схемами влаштування внутрішньобудинкових систем;

- Оригінал Документу, що підтверджує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

- Оригінал актів приймання-передачі жилого будинку у разі зміни його власника чи балансоутримувача;

- Оригінали виконавчих креслень контурів заземлення (для споруд, які мають заземлення);

- Оригінал Технічної документації обладнання котелень;

- Оригінал Технічної документація на ліфти;

- Оригінал плану земельної ділянки з усіма будинками та спорудами, що на ній розташовані, наготовлений відповідно до вимог Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України від 09.04.1998 № 56 (Z0393-98 ), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23.06.1998 за № 393/2833;

- Оригінал Актів приймання-передавання технічної документації на багатоквартирний будинок;

- Оригінали Паспортів, гарантійних документів, актів випробування, повірки й опломбування та інші технічні документи на системи, мережі, встановлені прилади, устаткування та обладнання у багатоквартирному будинку.

- Оригінали кошторисів, описів робіт з поточного та капітального ремонту;

- Оригінали актів технічного огляду;

- Оригінали журналів заявок мешканців об`єкта;

- Оригінали протоколів виміру опору ізоляції електромереж;

- Оригінали протоколів огляду системи вентиляції;

- Оригінали документів щодо бухгалтерського обліку та передбаченої законодавством звітності за об`єктом;

- Оригінали документів обліку мешканців об`єкта, а також власників, співвласників окремих приміщень об`єкта, які у ньому не мешкають;

- Оригінали документів щодо правовідносин попереднього балансоутримувача чи особи, що здійснювала управління будинком, з юридичними або фізичними особами у сфері надання та оплати житлово-комунальних послуг, найму, оренди та користування приміщеннями об`єкта;

- Оригінали документів щодо планових заходів за попередній та на поточний роки, необхідних для утримання об`єкта відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та для збереження належного технічного стану будівельних елементів, конструкцій та мереж об`єкта.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір.

06.10.20. на виконання означеного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази на стягнення та зобов`язання вчинити дії.

25.01.21. до Господарського суду міста Києва від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зарічна 1-Г" надійшла скарга на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчука Костянтина Петровича, в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірною постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Савчука Костянтина Петровича про закінчення виконавчого провадження, винесену в рамках виконавчого провадження № 63537470 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва, виданого 06 жовтня 2020 року по справі № 910/7310/20.

- зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Савчука Костянтина Петровича усунути порушення та поновити порушене право Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Г» шляхом відновлення виконавчого провадження № 63537470 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва, виданого 06 жовтня 2020 року по справі № 910/7310/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.21. скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.02.21.

02.02.21. державним виконавцем подано заперечення проти скарги.

04.02.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в засіданні по розгляду скарги до 16.02.21.

04.02.21. відповідачем подано заперечення на скаргу позивача.

09.02.21. скаржником подані додаткові пояснення щодо скарги з доданими до нього доказами.

16.02.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в засіданні по розгляду скарги до 02.03.21.

18.02.21. позивачем подано заяву, в якій змінено формулювання вимоги скарги та згідно якої Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зарічна 1-Г" просить суд:

- скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Савчука Костянтина Петровича про закінчення виконавчого провадження, винесену в рамках виконавчого провадження № 63537470 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва, виданого 06 жовтня 2020 року по справі № 910/7310/20.

Вказану заяву було прийнято судом, з огляду на що розгляд скарги здійснюється з врахуванням вимог, викладених в означеній заяві.

02.03.21. відповідачем подано письмові пояснення по скарзі.

02.03.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні по розгляду скарги до 09.03.21.

04.03.21. позивачем подано додаткові пояснення до скарги.

05.03.21. відповідачем подано додаткові пояснення до скарги.

В судовому засіданні 09.03.21. по розгляду скарги позивачем підтримано вимоги поданої ним скарги, відповідач проти задоволення скарги заперечував.

Представник органу ДВС в судове засідання 09.03.21. не з`явився.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 342 ГПК України).

Розглянувши матеріали скарги, Господарський суд міста Києва, встановив:

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавців.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Згідно ч. 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до поданої скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зарічна 1-Г" просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Савчука Костянтина Петровича про закінчення виконавчого провадження, винесену в рамках виконавчого провадження № 63537470 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва, виданого 06 жовтня 2020 року по справі № 910/7310/20.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення; (п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Заявою від 04.11.20. № 04-11/В1 позивач звернувся до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції для примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.10.20. № 910/7310/20.

Постановою від 09.11.20. старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції відкрито ВП № 63537470 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.10.20. № 910/7310/20 по зобов`язання передати оригінали документів.

05.01.21. до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції надійшла заява відповідача про закінчення виконавчого провадження з підстав того, що боржником добровільно було виконано наказ Господарського суду міста Києва від 06.10.20. № 910/7310/20 про зобов`язання передати оригінали документів.

На підтвердження добровільного виконання рішення суду відповідачем було надано копію опису вкладення у цінний лист № 194 та копію фіскального чеку поштового відправлення.

18.01.21. старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 63537470.

В означеній постанові виконавець вказав, що виконавчий документ виконано в повному обсязі та послався на п. 9 ч. 1 ст. 39, статтю 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Положеннями пункту 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» унормовано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, суд наголошує, що сама лише дія з направлення на адресу стягувача документів не є фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення про зобов`язання передати оригінали документації.

Отже старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Савчуком Костянтином Петровичем передчасно та безпідставно прийнято постанову від 18.01.21. про закінчення виконавчого провадження № 63537470 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.10.20. № 910/7310/20.

Інші надані сторонами докази не приймаються судом як такі, що не відповідають вимогам ст. ст. 76, 77 ГПК України та не впливають на встановлені судом обставини.

Частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, а частиною 4 вказаної статті передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись наведеними приписами процесуального та матеріального законодавства, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення - постанова від 18.01.21. державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 63537470 прийнята з порушенням положень Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі у зв`язку з тим, що державним виконавцем за відсутності належних та допустимих доказів, та як наслідок, за відсутності достатніх на те правових підстав, встановлено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом - наказом Господарського суду міста Києва від 06.10.20. № 910/7310/20 та закінчено ВП № 63537470.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, виконання рішення є обов`язковим елементом права на справедливий суд, та сума заборгованості, яка присуджена судом є підґрунтям для "законного сподівання" позивача на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 р., Збірник рішень 1997-II, с. 510 - 511, § 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", №59498/00, § 34, від 07.05.2002 р.; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви", №41510/98, § 27, від 06.03.2003 р.; та рішення по справі "Руйану проти Румунії", №34647/97, від 17.06.2003 р.).

За приписами статей 1, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про скасування постанови від 18.01.21. старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Савчука Костянтина Петровича про закінчення виконавчого провадження № 63537470 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.10.20. № 910/7310/20.

Розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги в порядку ст. 344 ГПК України не здійснюється, оскільки нормами Закону України «Про судовий збір» не встановлено розміру ставки судового збору за звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, інших витрат пов`язаних з розглядом скарги учасниками судового процесу не заявлено, оскільки скаржником надано лише орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу задовольнити повністю.

2. Скасувати постанову від 18.01.21. старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Савчука Костянтина Петровича про закінчення виконавчого провадження № 63537470 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.10.20. № 910/7310/20.

3. Органу державної виконавчої служби в порядку ч. 1 ст. 345 ГПК України не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання даної ухвали повідомити суд і заявника про хід її виконання.

4. Ухвала набирає законної сили 09.03.21. та її може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко