ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Справа № 913/712/20

Провадження №19/913/712/20

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (вул. Промислова, 17, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400)

до Фізичної особи - підприємця Мицикова Сергія Івановича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 106 873 грн 91 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання - Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Мицикова Сергія Івановича про стягнення заборгованості в сумі 79 915 грн 70 коп., пені в сумі 9 104 грн 73 коп., 3 % річних у сумі 4 603 грн 20 коп., інфляційних втрат у сумі 13 250 грн 28 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з жовтня 2013 року по квітень 2019 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води нежитлового приміщення за адресою: проспект Радянський, 33 В, м. Сєвєродонецьк, Луганська область на загальну суму 79 915 грн 70 коп. Як зазначає позивач, незважаючи на те, що письмовий договір між сторонами не укладався, відповідач користувався послугою з централізованого опалення, однак оплату спожитих комунальних послуг не здійснив, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03.04.2020 відкрито провадження у справі та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.02.2021.

Ухвалою суду від 01.02.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 15.02.2021.

Ухвалою суду від 15.02.2021 оголошено перерву в судовому засіданні на 01.03.2021.

Представники сторін в судове засідання 01.03.2021 не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Неподання відзиву на позовну заяву та неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

Згідно положень ст.165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.

Як зазначив позивач, вартість 1 Гкал теплової енергії, що поставлялась відповідачу становила:

- з 01.04.2012 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 970 грн 02 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 16.03.2012 №136;

- з 01.01.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 900 грн 67 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 31.12.2013 №485;

- з 01.04.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 085 грн 63 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 31.03.2014 №231;

- з 01.06.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 204 грн 47 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 23.05.2014 №587;

- з 01.12.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 455 грн 42 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 28.11.2014 №611;

- з 01.03.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 2 089 грн 44 коп. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству «Про введення тарифів на теплову енергію для бюджетних установ та інших споживачів» від 12.03.2015 №27, прийнятого на підставі постанови НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 27.02.2015 №266;

- з 01.05.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 707 грн 73 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 30.04.2015 №1384;

- з 01.11.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 642 грн 61 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРЕКП "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" від 29.10.2015 №2690;

- з 01.02.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 617 грн 14 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРЕКП "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" від 28.01.2016 №54;

- з 01.10.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 429 грн 43 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРЕКП "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" від 29.09.2016 №1757;

- з 02.12.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 780 грн 97 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРЕКП "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" від 02.12.2016 №2126;

- з 24.02.2017 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 792 грн 58 коп. (без ПДВ) відповідно до Постанови НКРЕКП "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" від 01.02.2017 №151;

- з 12.10.2018 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 2 067 грн 74 коп. (без ПДВ) відповідно до наказу "Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів" від 17.10.2018 №137;

- з 01.01.2019 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 635 грн 40 коп. (без ПДВ) відповідно до наказу "Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів" від 08.01.2019 №01 та рішення "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання для категорій: населення, бюджетні установи та інші споживачі м. Сєвєродонецька, яких обслуговує ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" від 28.12.2018 №1031.

Опалювальний сезон 2013-2014 років було розпочато на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №777 від 25.09.2013 "Про поетапну подачу тепла на об`єкти охорони здоров`я, дитячі дошкільні заклади, школи, об`єкти житлового фонду, культури, об`єкти сім`ї, молоді та спорту" з 15.10.2013.

Завершено опалювальний сезон 2013-2014 років було розпочато на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №205 від 25.03.2014 «Про завершення опалювального періоду 2013-2014 років" з 07.04.2014.

Опалювальний сезон 2014-2015 років було розпочато на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №534 від 10.10.2014 "Про початок опалювального сезону 2014-2015 років " з 12.10.2014.

Завершено опалювальний сезон 2014-2015 років на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №178 від 06.04.2015 "Про завершення опалювального періоду 2014-2015 років" 06.04.2015.

Опалювальний сезон 2015-2016 років було розпочато на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №449 від 08.09.2015 "Про початок опалювального сезону 2015-2016 років " з 10.10.2015.

Завершено опалювальний сезон 2015-2016 років на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №140 від 05.04.2016 "Про завершення опалювального періоду 2015-2016 років" 05.04.2016.

Опалювальний сезон 2016-2017 років було розпочато на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №537 від 11.10.2016 "Про початок опалювального сезону 2016-2017 років " з 12.10.2016.

Завершено опалювальний сезон 2016-2017 років на підставі розпорядження міського голови Сєвєродонецької міської ради №184 від 06.04.2017 "Про завершення опалювального періоду 2016-2017 років" 01.04.2017.

Опалювальний сезон 2017-2018 років було розпочато на підставі розпорядження міського голови Сєвєродонецької міської ради №516 від 18.10.2017 "Про початок опалювального сезону 2017-2018 років " з 20.10.2017.

Завершено опалювальний сезон 2017-2018 років на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №217 від 06.04.2018 "Про завершення опалювального періоду 2017-2018 років" 08.04.2017.

Опалювальний сезон 2018-2019 років було розпочато на підставі розпорядження міського голови Сєвєродонецької міської ради №752 від 10.10.2018 "Про початок опалювального сезону 2018-2019 років " з 15.10.2018.

Завершено опалювальний сезон 2018-2019 років на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №379 від 26.03.2019 "Про завершення опалювального періоду 2018-2019 років" 10.04.2019.

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №200841546 від 19.02.2020, власником нежитлового приміщення за адресою: проспект Радянський, 33 В, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, загальною площею 45,7 кв.м є Мициков Сергій Іванович на підставі договору купівлі - продажу №3192 від 16.08.2004, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Єпіфанцевою Н.В.

Нежитлове приміщення за адресою: проспект Радянський, 33 В, м. Сєвєродонецьк, Луганська область знаходиться на першому поверсі житлового будинку, система теплопостачання нежитлового приміщення є невід`ємною частиною централізованого опалення житлового будинку. Ні житловий будинок, ні житлове приміщення за зазначеною адресою не обладнано приладом обліку теплової енергії.

Боржнику у спірному періоді з жовтня 2013 року по квітень 2019 року надавалися рахунки, які є одночасно актами приймання - передавання, та які, у розумінні ст.530 ЦК України, є вимогою про сплату боргу (а.с.32-93).

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу неодноразово надсилалися претензії щодо оплати заборгованості за спожиту теплову енергію (а.с.84-93).

Відповідач поставлену теплову енергію в опалювальні сезони 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019 роки не оплатив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за надані в жовтні 2013 року - квітні 2019 року послуги в сумі 179 915 грн 70 коп., за стягненням якої позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

З представлених суду документів слідує, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами №08-06-119 від 02.02.2015, №08-06-1075 від 16.11.2015 з пропозиціями укласти договір.

Проте, відповідач договір з позивачем не уклав.

Водночас, відсутність договору, укладеного між сторонами, не є підставою для звільнення відповідача від оплати заборгованості з поставленої відповідачу теплової енергії, оскільки згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з положеннями частини першої статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Водночас, згідно з п.5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц та постановах Верховного Суду України від 18.06.2016 у справі №922/5923/14, №6-59цс13 від 30.10.2013, №6-2951цс15 від 20.04.2016.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст.610 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін), виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом опалювальних сезонів 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019 років відповідачу було поставлено теплову енергію на загальну суму 79 915 грн 70 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками, актами про включення/відключення теплоустановок за адресою: проспект Радянський, 33 В, м. Сєвєродонецьк.

Ураховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу за спожиту теплову енергію за період жовтень 2013 року - квітень 2019 року в сумі 79 915 грн 70 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 02.03.2019 по 27.11.2019 (по рахункам за січень - квітень 2019 року) в сумі 9 104 грн 73 коп. суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" передбачено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені у розмірі 9 104 грн 73 коп. за період з 02.03.2019 по 27.11.2019, судом встановлено, що він є арифметично вірним, зробленим відповідно до приписів діючого законодавства, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню судом повністю.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 603 грн 20 коп. за період з 24.11.2015 по 31.01.2020 та інфляційних втрат у сумі 13 250 грн 28 коп. за період з грудня 2015 року по січень 2020 року, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3 % річних за період з 24.11.2015 по 31.01.2020 в сумі 4 603 грн 20 коп., судом встановлено, що позивачем арифметично невірно визначено розмір 3 % річних за заявлений період.

За розрахунком суду, зробленим за допомогою програми «Законодавство», в межах заявленого позивачем періоду розмір 3 % річних складає 4 601 грн 72 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з грудня 2015 року по січень 2020 року в сумі 13 250 грн 28 коп., суд зазначає, що позивачем неправильно визначено величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

Ураховуючи наведене, суд здійснив власний розрахунок інфляційних витрат за період з грудня 2015 року по січень 2020 року, зроблений за допомогою програми "Законодавство", в межах заявленого позивачем періоду, згідно з яким з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 13 172 грн 53 коп.

Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір згідно платіжного доручення №2257 від 27.04.2020 у розмірі 2 665 грн 27 коп., у той час як, виходячи з розміру заявлених позовних вимог, повинен був сплачений судовий збір у сумі 2 102 грн 00 коп.

З огляду на викладене, на цей час існує переплата судового збору в загальній сумі 563 грн 27 коп., який відповідно до приписів Закону України "Про судовий збір" може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір в сумі 2 102 грн 00 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до Фізичної особи - підприємця Мицикова Сергія Івановича про стягнення 106 873 грн 91 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Мицикова Сергія Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (вул. Промислова, 17, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код 00131050) основний борг у розмірі 79 915 грн 70 коп., пеню у розмірі 9 104 грн 73 коп., 3% річних у сумі 4 601 грн 72 коп., інфляційні втрати в сумі 13 172 грн 53 коп., судовий збір у сумі 2 100 грн 44 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У решті позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному пп.17.5 пп.17 ч.1 розділу XI Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 09.03.2021.

Суддя Т.В. Косенко