номер провадження справи 4/8/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 Справа № 908/138/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Ваніна Сергія Івановича, ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032 м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», (71503 Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 52, а/с 306)

про стягнення 23059,87 грн.

14.01.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 11-01/21-02 від 11.02.200 (вх. № 143/08-07/21 від 14.01.2021) Фізичної особи-підприємця Ваніна Сергія Івановича, м. Енрегодар Запорізької області до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», м. Енергодар Запорізької області про стягнення 23059,87 грн. заборгованості за товар, поставлений за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018, яка складається з 18500,00 грн. основного боргу, 1588,97 грн. 3 % річних та 2970,90 грн. інфляційних втрат.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2021 справу № 908/138/21 за вище вказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/138/21 у порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/8/21, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 3, 11, 625, 655, 692, 712 ЦК України, ст., ст. 181, 184, 222 ГК України. Позов пред`явлений позивачем з підстав невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» 18500,00 грн. основного боргу, 1588,97 грн. 3 % річних та 2970,90 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2270,00 грн. судового збору та 3000,00 грн. судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.01.2021 у справі № 908/138/21 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 05.02.2021 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, позивачу запропоновано у строк до 18.02.2021 подати відповідь на відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь, а відповідачу запропоновано у строк до 05.03.2021 подати заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

05.02.2021 на електронну пошту господарського суду Запорізької області з підтвердженим кваліфікованим ЕЦП від відповідача на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК України надійшов Відзив на позовну заяву вих. № 976/15 від 05.02.2021 (зареєстрований вх. № 2595/08-08/21 від 08.02.2021), відповідно до якого відповідач факт отримання від ФОП Ваніна Сергія Івановича за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018 товару (дошки відрізної) на загальну суму 18500,00 грн. не заперечує. Невиконання своїх обов`язків перед позивачем щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару відповідач пояснює важким фінансово-господарським становищем підприємства та наявністю значної дебіторської заборгованості перед ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з боку ДП «Гарантований покупець», НЕК «Укренерго» та ДП «Енергоринок». Також відповідач заперечує проти заявленої позивачем до стягнення суми судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 3000,00 грн., оскільки вважає її неспівмірною та надто завищеною у співвідношенні до суми позову та складності даної справи, у зв`язку із чим відповідач просить суд зменшити розмір таких витрат до 1000,00 грн.

23.02.2021 до служби діловодства господарського суду Запорізької області від позивача на підставі ст., ст. 166, 251 ГПК України надійшла Відповідь на відзив на позовну заяву вих. № 18-02/21/ від 18.02.2021 (вх. № 3825/08-08/21 від 23.02.2021), в якій позивач зазначає, що наведені відповідачем доводи щодо важкого фінансового становища підприємства та наявності заборгованості з боку інших контрагентів ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» не звільняють відповідача від виконання обов`язку з оплати товару, отриманого за накладною № 4 від 31.01.2018. Також позивач вважає недоведеним і необґрунтованим твердження відповідача, що заявлена до стягнення сума судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу є неспівмірною та надто завищеною у співвідношенні до суми позову та складності даної справи, та вважає, що вимога про зменшення розміру витрат на професійну правничу (правову) допомогу не підлягає задоволенню. Крім того, позивач просить суд при винесенні рішення застосувати норми ч. 10 ст. 238 ГПК України в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних.

За приписами ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові коти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Як вбачається з поштової накладної «Укрпошта Стандарт» № 826 та конверту, в якому відповідь на відзив надійшла до служби діловодства господарського суду Запорізької області, на пошту поштове відправлення надано 18.02.2021. Таким чином, суд вважає, що відповідь на відзив подана позивачем у строк встановлений судом, а тому залучається до матеріалів справи та приймається судом до розгляду.

Заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі суду від 19.01.2021 у справі № 908/138/21 процесуальний строк відповідач суду не надав.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 18.02.2021 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. (ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України)

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 17.03.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статей 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 ГК України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З матеріалів справи судом встановлено, що за попередньою домовленістю сторін ФОП Ванін Сергій Іванович (позивач у справі) поставив Відокремленому підрозділу «Атоменергомаш» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (відповідачу у справі) товар «Дошка обрізна, 150х35, довжина від 4500 мм» у кількості 5,0 м.куб. на загальну суму 18500,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 4 від 31.01.2018, яка підписана уповноваженими особами позивача та відповідача і скріплені печатками сторін.

Відповідач факт отримання від позивача за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018 товару (дошки відрізної) на загальну суму 18500,00 грн. не заперечив, про що зазначено у відзиві на позовну заяву.

Також, позивачем відповідачу виставлений рахунок № 20 від 30.01.2018 на оплату товару на суму 18500,00 грн.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що між позивачем та відповідачем укладений договір поставки у спрощеній формі, відповідно до якого позивач зобов`язувався поставити товар, а відповідач оплатити поставлений товар.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. (ч. 2 ст. 692 ЦК України)

Отже, строк виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права - ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Зважаючи на те, що між сторонами у даній справі мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договору поставки, за яким сторони не визначали строк здійснення відповідачем оплати за отриманий товар, то в такому випадку слід керуватися вищевказаною нормою Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Враховуючи викладене, у відповідача з моменту приймання товару, поставленого за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018 на суму 18500,00 грн., виникло зобов`язання його оплатити.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Матеріалами справи доведено, що відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018 у встановлений строк (31.01.2018) не розрахувався, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 18500,00 грн.

Відповідач доказів на спростування зазначених обставин суду не надав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами-повідомлення про наявність заборгованості за поставлений товар, в тому числі і за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018, та про необхідність її погашення. (Лист № 4 від 04.04.2019, лист № б/н від 01.04.2020, лист № 34 від 01.06.2020).

Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать, що відповідачем вказані листи отримані, проте залишені без відповіді та задоволення.

Крім того, 07.10.2020 позивачем на адресу відповідача направлялася претензія № 142 про сплату заборгованості за поставлений товар, а також сплату 3 % річних і інфляційних втрат, нарахованих за порушення строків розрахунків за отриманий товар.

Вказана претензія відповідачем отримана 09.10.2020, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення (штрих-кодовий ідентифікатор № 127), проте також залишена без відповіді та задоволення.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач доказів погашення заборгованості в повному обсязі суду не надав.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 18500,00 грн. за поставлений позивачем товар на підставі видаткової накладної № 4 від 31.01.2018 станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 18500,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню судом.

Стосовно доводів відповідача щодо важкого фінансового становища підприємства та наявності заборгованості перед ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з боку інших контрагентів, то суд погоджується з позицією позивача, що зазначені відповідачем обставини не звільняють його від виконання обов`язку з оплати товару, отриманого за накладною № 4 від 31.01.2018.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що скрутне фінансове становище відповідача не може вважатися підставою для звільнення його від обов`язку з оплати отриманого за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018 товару з огляду на приписи статті 617 та частини 1 статті 625 ЦК України, за якими відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання і боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Крім того, згідно усталеної судової практики не вважаються такими, що звільняють від відповідальності, випадками, зокрема, недотримання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Це так звані фактори звичайного комерційного ризику, які не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку виконати договір.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Так, позивачем заявлена вимога про стягнення 1588,97 грн. 3 % річних, які розраховані за період з 03.03.2018 по 11.01.2021 (за 1046 днів).

Судом перевірений розрахунок 3 % річних за вказаний вище період, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % в сумі 1588,97 грн. задовольняється судом повністю.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 2970,90 грн. інфляційних втрат, які розраховані за період з 03.03.2018 по 11.01.2021.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі 2970,90 грн.

Стосовно клопотання позивач, викладеного у відповіді на відзив на позовну заяву, про застосування при винесенні рішення у даній справи в резолютивній частині судового рішення про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» 3 % річних положень ч. 10 ст. 238 ГПК України та зазначення в рішенні про стягнення цієї сум з 12.01.2021 до моменту виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що застосування вищезазначених положень є правом суду.

Також, відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги встановлений судом факт безпідставного невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань починаючи з 2018 року, суд задовольняє клопотання позивача та згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначає в резолютивній частині рішення про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі ВП «Атоменергомаш» (ідентифікаційний код ВП 26444970); 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» суми основного боргу за період: з 12.01.2021 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, судом визнані безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Стосовно витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, про які зазначено у позовній заяві, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Положеннями частини 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 цього ж Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п., п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що позивачем дотримані вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України, а саме: позивачем здійснено звернення до суду щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу одночасно із зверненням до суду з позовною заявою.

В підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., позивачем додано до матеріалів справи належним чином посвідчені копії наступних документів: договору про надання правової допомоги № 07-10/20 від 07.10.2020, укладеного ФОП Ваніним Сергієм Івановичем з Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери», додаткової угоди № 1 від 11.12.2020 до договору про надання правової допомоги № 07-10/20 від 07.10.2020, договору про співробітництво № 22-10/20 від 22.10.2020, укладеного Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» з адвокатом Кравцовим Андрієм Віталійовичем, акту приймання-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) від 05.01.2021 по договору про надання правової допомоги № 07-10/20 від 07.10.2020 на суму 3000,00 грн., рахунку на оплату № 3 від 05.01.2021 на суму 3000,00 грн., платіжного доручення № від 06.01.2021 на суму 3000,00 грн., що підтверджує понесення (оплату) позивачем витрат, необхідних для отримання правничої допомоги.

Також, в матеріалах справи міститься копія Ордеру серія ЗП № 103917 від 10.12.2020 на надання правової допомоги адвокатом Кравцовим А.В.

Детальний опис робіт (наданих послуг) викладений в Акті приймання-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) від 05.01.2021 по договору про надання правової допомоги № 07-10/20 від 07.10.2020, в якому в графі «Характер правової допомоги» зазначено: «Підготовка, складання та направлення позовної заяви до господарського суду Запорізької області про стягнення вартості поставленого за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018 товару в розмірі 18500,00 грн., 3 % річних та індексу інфляції».

При цьому, пунктом п. 2.1 Додаткової угоди № 1 від 11.12.2020 до договору про надання правової допомоги № 07-10/20 від 07.10.2020 сторони узгодили, що за підготовку, складання та направлення позовної заяви до господарського суду Запорізької області про стягнення вартості поставленого за видатковою накладною № 4 від 31.01.2018 товару в розмірі 18500,00 грн., 3 % річних та індексу інфляції вартість послуг складає 3000,00 грн. із розрахунку 3 години витраченого часу за ставкою 1000,00 грн. за одну годину.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява складена і підписана адвокатом Андрієм Кравцовим, що підтверджує факт надання послуг, зазначених в акті приймання-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) від 05.01.2021.

Оцінюючи обґрунтованість заяви відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми судових витрат на професійну правову допомогу, з огляду на визначені нормами ГПК України та практикою ЄСПЛ критерії, суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, відповідає умовам договору про надання правової допомоги, реальному обсягу такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, тобто відповідає критерію реальності таких витрат.

Доводи відповідача, приведені ними в обґрунтування заперечень проти заявленої до стягнення суми судових витрат на професійну правову допомогу, не можуть бути враховані судом при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, оскільки не підтверджені доказами та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що представник позивача надав обумовлені Договором про надання правової допомоги № 07-10/20 від 07.10.2020 послуги. Також, суд вважає, що відповідачем не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката наданої адвокатом у даній справі.

При цьому вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правову допомогу в заявленому позивачем розмірі 3000,00 грн., яку суд вважає співрозмірною з урахуванням обставин справи та їх розумною необхідністю.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., які відповідають умовам договору про надання правової допомоги.

Керуючись ст., ст. 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Фізичної особи-підприємця Ваніна Сергія Івановича, м. Енрегодар Запорізької області до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», м. Енергодар Запорізької області про стягнення 23059,87 грн. заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032 м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», (71503 Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 52, а/с 306, ідентифікаційний код ВП 26444970) на користь Фізичної особи-підприємця Ваніна Сергія Івановича, ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер юридичної особи НОМЕР_1 ) 18500 (вісімнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. основного боргу за поставлений товар, 1588 (одну тисячу п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 97 коп. 3 % річних, 2970 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят) грн. 90 коп. інфляційних втрат, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору та 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правову допомогу. Видати наказ.

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3 % річних, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі ВП «Атоменергомаш» (ідентифікаційний код ВП 26444970); 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» суми основного боргу за період: з 12.01.2021 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Повне судове рішення складено « 17» березня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.