ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 березня 2021 року Справа № 903/892/20

за позовом: Фізичної особи-підприємця Сузанського Костянтина Олеговича

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Макарусь Богдани Олександрівни

про стягнення 53568,24 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання (помічник судді) Ваврик Т. М.

за участю представників сторін:

від позивача: Півень Г.В.(ордер серії АС №1013051 від 04.01.2021), адвокат

від відповідача: Самойленко С. А. (ордер серія АС № 1016235 від 10.03.2021), адвокат

Суть спору: 27.11.2020 ФОП Сузанський Костянтин Олегович звернувся до господарського суду з позовною заявою до ФОП Макарусь Богдани Олександрівни про стягнення 53568,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо поставки товару згідно умов договору поставки №1673-2020 від 25.05.2020.

Ухвалою суду від 02.12.2020 постановлено позовну заяву залишити без руху. Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання доказів, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і усіх доданих до неї документів (квитанцію пошти та опис вкладення у цінний лист).

Ухвалою суду від 14.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено 11.01.2021.

11.01.2021 судом задоволено подане відповідачем клопотання про відкладення підготовчого засідання від 08.01.2021, постановив на місці відкласти підготовче засідання на 03.02.2021.

Ухвалою суду від 11.01.2021 було повідомлено відповідача про час та розгляд справи.

25.01.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, який було прийнято судом, в якому зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Звертає уваги, що на час дії договору між сторонами не підписувалось жодних видаткових накладних, тому сторонами не досягнуто істотної умови договору-ціни, що у свою чергу ставить під сумнів укладення між сторонами договору. Відповідач вважає позов передчасним, необґрунтованими та безпідставним.

01.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що вказані відповідачем обставини не відповідають дійсності та спростовуються, оскільки у договорі поставки № 1673-2020 від 25.05.2020 та у специфікації № 1 до Договору було визначено умови поставки, строк, умови оплати, найменування товару, його виміри (залікові та пильні), одиницю виміру, кількість, ціну за 1 м. куб. товару та загальну вартість товару - 60000,00 грн., а оскільки специфікація - це документ, який додається до договору поставки і є його невід`ємною частиною, позивач вважає, що доводи відповідача є необґрунтованими. Позивач звертає увагу суду, що відповідач у відзиві не заперечує сам факт укладення Договору та здійснення передоплати на вказаний нею рахунок у розмірі 50 000 грн. за поставку обумовленого у ньому товару. Крім того, укладений сторонами Договір є дійсним, не визнавався недійсним та (або) неукладеним в судовому порядку, а відтак сторони зобов`язані належним чином виконувати його умови. Надання видаткових накладних входить до кола обов`язків постачальника, оскільки цей первинний документ підтверджує факт здійснення поставки товару від постачальника до покупця. Відповідач всупереч умовам договору не здійснила поставку оплаченого позивачем товару, той видаткову накладну на цей товар вона не виписувала. Крім того, зазначає, що 13.10.20 на адресу відповідача була надіслана письмова претензія з вимогою до 26.10.2020 року здійснити поставку товару, передбаченого специфікацією № 1 до Договору або у той же строк - повернути сплачені кошти в сумі 50000 гривень. Дану претензію відповідач отримала 20.10.2020, однак відповіді на неї не надала.

02.02.2021 від відповідача надійшла заява про врегулювання спору за участі судді. У заяві відповідач зазначає, що зважаючи на позиції сторін в даній справі вважають за можливе врегулювати спір в межах даної справи мирним шляхом під "патронатом" суду, оскільки такий спосіб найбільш ефективним захистом порушених прав і законних інтересів позивача.

03.02.2021 судом на місці постановлено у задоволенні заяви відповідача відмовити через відсутність згоди сторін на врегулювання спору за участю судді.

03.03.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою.

Представник позивача в судовому засіданні щодо клопотання про відкладення, поданого відповідачем, поклався на розсуд суду.

З метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи строки розгляду справи та завдання господарського судочинства, суд ухвалив на місці задовольнити клопотання відповідача та відкласти розгляд справи на 10.03.2021.

10.03.2021 в судовому засіданні представник позивача позов підтримав, представник відповідача позов заперечив, зазначив, що випискою по рахунку № НОМЕР_1 підтверджується отримання коштів в розмірі 30000 грн., а не 50000 грн. Крім того, повідомив, що йому не відомо чи отримувала відповідач кошти в розмірі 20000 грн.

В підтвердження просив суд долучити до матеріалів справи заключну виписку по рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період з 01.04.2020 по 30.06.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 10.03.2021 подав докази понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 8000 грн., підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Крім того, проти долучення виписки не заперечив, заявив, що ця виписка підтверджує надходження коштів на один із рахунків відповідача, а рахунків у неї є два.

В судовому засіданні 10.03.2021, судом ухвалено на місці долучити заключну виписку по рахунку № НОМЕР_1 відповідача, оскільки представник позивача не заперечує щодо її долучення та як він пояснив, зазначена виписка не встановлює жодних нових обставин по справі, а підтверджує наявні докази, які ним подані.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

25.05.2020 між фізичною особою-підприємцем Макарусь Богданою Олександрівною (далі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Сузанським Костянтином Олеговичем (надалі - покупець було укладено договір поставки № 1673-2020 (далі-Договір) (а.с. 11-13).

Згідно розділу п.п.1.1, 1.2, 1.3 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати вартість товару відповідно до умов цього Договору. Товар - суха строгана тополина/осикова рейка сорту АВ. Найменування товару, технічні характеристики, асортимент, кількість, місце поставки, ціна товару, який передається по даному Договору визначається у замовленнях, специфікаціях, видаткових накладних та рахунках-фактурах, що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставка товару здійснюється на підставі замовлень (заявок) Покупця, поданих в письмовому вигляді або надісланих електронною поштою.

Згідно п. 2.3. Договору, якщо в замовленні не зазначено строк поставки, то товар поставляється Постачальником в строк, визначений в специфікації та/або в рахунку-фактурі, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 2.7. Договору встановлено, що поставка здійснюється на умовах, визначених у відповідній специфікації.

Відповідно до п. 3.1. Договору загальна вартість даного Договору визначається шляхом підсумку вартості поставленого товару за Договором відповідно до підписаних Сторонами видаткових накладних протягом строку дії цього Договору.

Згідно п. 3.2. Договору оплата товару здійснюється в безготівковому порядку шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому Договорі.

25.05.2020 сторонами Договору у специфікації № 1 до Договору було визначено найменування товару, його виміри (залікові та пильні), одиницю виміру, кількість, ціну за 1м3 товару та суму товару. Всього на загальну суму: 60000,00 грн. Поряд з тим, у специфікації сторонами було обумовлено, що поставка товару здійснюється на наступних умовах: FCA Ковель; строки поставки; постачальник виконує зобов`язання по поставці Товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання даної специфікації, або раніше; умови оплати- оплата вартості товару в розмірі як мінімум 50% від загальної вартості, вказаної у даній специфікації, має бути сплачена покупцем в строк, визначений п. 3.4. цього Договору (а.с. 14).

Крім того, у специфікації була визначена якість товару, який мав поставити постачальник.

Після укладення Договору покупець на виконання його умов (п. 3.4. Договору) протягом 5 (п`яти) банківських днів (26 травня 2020 року) після підписання сторонами специфікації здійснив передоплату 26.05.2020 більш ніж 50% від вартості товару на суму 50000 гривень, що стверджується платіжними дорученнями №5 на суму 300000 грн. та № Р24А372996249С49055 на суму 20000 грн., тим самим виконавши свої договірні зобов`язання (а.с. 15-16).

13.10.2020 на адресу відповідача позивачем була надіслана письмова претензія з вимогою до 26.10.2020 здійснити поставку товару, передбаченого Специфікацією № 1 до Договору поставки № 1673-2020 або у той же строк - повернути сплачені кошти в сумі 50000 гривень. Вказану претензію відповідач отримала 20.10.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 21), однак відповіді на неї не надала.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України(далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер поставки товару, укладений між ними Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору поставки № 1673-2020 від 25.05.2020 з Додатком № 1 (Специфікація №1), перерахування позивачем коштів в розмірі 50000 грн. на його виконання, відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині поставки товару позивачу, неповернення сплачених позивачем коштів, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 50000 грн. підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 2498,58 грн., суд зазначає таке.

Пунктом 4. 4. Договору встановлено за прострочення поставки, до поставки або строку заміни товару, вказаного в Специфікації, невиконання або неналежне виконання постачальником обов`язків, передбачених п. п. 2.8-2.11. даного Договору, постачальник сплачує Покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленого або незаміненого товару за кожний день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як стверджується ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд провів власний перерахунок пені за заявлений період прострочення з 25.06.2020 по 23.11.2020 на суму заборгованості 50000 грн., а також перевірив методику та правильність періодів наведених в розрахунку позивача (а.с. 22) та встановив, що що пеня підставна в загальній суму 2491,80 грн., в решті частини стягнення пені в сумі 6,78 грн. слід відмовити через безпідставність.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Щодо стягнення з відповідача 624,66 грн. 3% річних, 445 грн. втрат від інфляції, суд зазначає таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих 3% річних (заявлені за період з 25.06.2020 по 23.11.2020) та інфляційних втрат (заявлені за період з червня по жовтень 2020 року) вважає, що останні підставні з врахуванням індексів інфляції з липня(враховуючи початок прострочення з 25.06.2020) по жовтень 2020 включно в загальній сумі 347,09 грн. - втрат від інфляції та 622,95 грн. 3% річних, а в решті частини стягнення 98 грн. інфляційних втрат, 1,71 грн. 3% річних слід відмовити через безпідставність.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Твердження відповідача, що за період дії зазначеного Договору між сторонами жодних видаткових накладних не підписувалось, позивачем відповідачу видаткові накладні не передавались, ціна договору не погоджена, відхиляється судом, оскільки порядок оплати вартості товару визначено сторонами у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а видаткова накладна - це первинний документ постачальника, який підтверджує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи до іншої, від постачальника до покупця. Відтак, не є обов`язком позивача передавати відповідачу видаткові накладні оскільки за умовами договору позивач є покупцем, а відповідач - постачальником, а не навпаки. Надання видаткових накладних входить до кола обов`язків постачальника, оскільки цей первинний бухгалтерський документ підтверджує факт здійснення поставки товару від постачальника до покупця.

Щодо тверджень відповідача, що вона фактично не могла виконати свої договірні зобов`язання, оскільки відсутні замовлення (заявки) на товар, то п. 1.3. Договору передбачено найменування товару, технічні характеристики, асортимент, кількість, місце поставки та ціна товару, окрім замовлень, визначаються у специфікаціях на товар, тобто ці документи за своєю суттю є аналогічними за змістом. Тож усі необхідні умови поставки були обумовлені сторонами у специфікації № 1 до Договору, тому дані твердження не прийняті судом.

Щодо заперечень відповідача про те, що отримано було лише 30000 грн., то вони відхиляються судом через необгрунтованість, з огляду на таке.

Суд зазначає, що відповідачем не подано виписки по картці, зазначеній у платіжному дорученні № Р24А372996249С49055, відповідно до якого відповідач отримала 20000 грн., а подано докази отримання лише 30000 грн. на рахунок № НОМЕР_1 .

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 53461,84 грн., з них: 50000 грн. основного боргу, 2491,80 грн. пені, 347,09 грн. інфляційних втрат, 622,95 грн. 3% річних. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Сузанського Костянтина Олеговича до Фізичної особи-підприємця Макарусь Богдани Олександрівни про стягнення 106,49 грн., з них: 98 грн. інфляційних втрат, 1,71 грн. 3% річних та 6,78 грн. пені слід відмовити через безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2097,82 грн. судового збору за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1-3 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником позивача на підтвердження повноважень адвоката подано копію ордеру серія АС № 1013051 від 04.01.2021 (а.с. 45).

Відповідно до 3.1 Договору про надання правничої допомоги від 02.10.2020 вартість послуг адвоката, визначених п.п. 1.1.1 п. 1.1 даного договору становить 2000 грн. Вартість послуг адвоката, визначених п.п. 1.1.2 та 1.1.3 п. 1.1 договору становить 6000 грн.

Відповідно до розрахунку наданої правової допомоги від 10.03.2021 всього надано послуг з правничої допомоги на суму 8000 грн.

Факт надання послуг підтверджується актом надання правничої допомоги від 10.03.2021.

На підтвердження витрат заявником подано копії платіжних доручень № 0.0.29.1 від 06.10.2020 на суму 2000 грн. та № 0.0..1 від 15.11.2020 на суму 6000 грн.

Вказані докази суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення позивачем судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом правничої допомоги на суму 8000 грн.

За таких обставин, беручи до уваги, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування адвокату коштів на підставі договору, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правову допомогу адвоката в сумі 8000 грн. відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 7984,11 грн.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Фізичної особи-підприємця Макарусь Богдани Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Сузанського Костянтина Олеговича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 53461,84 грн. (п`ятдесят три тисячі чотириста шістдесят одну грн. 84 коп.), з них: 50000 грн. основного боргу, 2491,80 грн. пені, 347,09 грн. інфляційних втрат, 622,95 грн. 3% річних та 2097,82 грн. (дві тисячі дев`яносто сім грн. 82 коп.) судового збору, сплаченого позивачем, 7984,11 грн. (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири грн. 11 коп.) витрат на правничу допомогу адвоката.

3. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Сузанського Костянтина Олеговича до Фізичної особи-підприємця Макарусь Богдани Олександрівни про стягнення 106,49 грн., з них: 98 грн. інфляційних втрат, 1,71 грн. 3% річних та 6,78 грн. пені-відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено

17.03.2021

Суддя А. С. Вороняк