ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Справа№ 910/13881/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020

у справі №910/13881/20 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Здраво»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна»

про стягнення боргу в розмірі 148 518,02 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Здраво» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» (далі, відповідач) про стягнення боргу в розмірі 148 518,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за Договором поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019 в частині оплати отриманого від позивача товару на суму 144 999,99 грн, що також є підставою для стягнення із відповідача 12% річних в розмірі 3 518,03 грн за порушення виконання вказаного грошового зобов`язання.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/13881/20 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Здраво» основний борг в розмірі 144 999,99 грн, 12% річних в розмірі 3 518,03 грн та судовий збір у розмірі 2 227,77 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем не було виконано у повному обсязі своїх зобов`язань за Договором поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019 та не сплачено позивачу за отриманий товар суму в розмірі 144 999,99 грн. Порушення виконання грошового зобов`язання також є підставою для стягнення із відповідача на користь позивача на підставі пункту 8.3.1 Договору 12% річних в розмірі 3 518,03 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 28.12.2020 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/13881/20 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- відносини, що виникли з приводу поставки 15.06.2020 не регулюються Договором поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019, оскільки строк дії договору поставки закінчився 31.12.2019 та жодних додаткових угод щодо його продовження сторони не укладали. Рахунок на оплату було виставлено на суму 153 514,40 грн, у позові зазначено суму 153 514,00 грн, а у претензії 153 514,39 грн. Водночас, сплата за товар в розмірі 8 514,40 грн здійснювалася відповідно до платіжного доручення №123 від 16.07.2020 із призначенням платежу: «часткова сплата рахунку на оплату по замовленню №ЗД000004349 від 15.06.2020», а не Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019;

- судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки відповідач не отримував ухвали суду про відкриття провадження у справі, а тому був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву.

У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

02.02.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві позивач наголосив на тому, що підписуючи видаткову накладну та отримуючи товар апелянт без зауважень погодився, що накладна від 15.06.2020 відноситься до Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019 та що згідно замовлення покупця №ЗД000004349 від 15.06.2020 (яке також вказане у видатковій накладній) він здійснив часткову оплату у розмірі 8 514,40 грн. Зазначене, як стверджує позивач, свідчило про його намір продовжити саме договірні відносини за Договором поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019 (до його повного виконання згідно пункту 9.1. договору).

Що стосується розбіжностей у сумах, позивач зазначив, що у претензії він вказав заборгованість згідно обліку даних програми 1С, крім того, відповідачем у відповіді на претензію позивача також визнана спірна сума.

Також позивач наголосив, що апелянтом на наведено обставин, чому уповноважена особа скаржника у період дії карантину змогла отримати товар від позивача, підписати документи та надати їх позивачу, однак була неспроможна отримати копію позову від позивача та судову повістку Господарського суду міста Києва.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» у справі №910/13881/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 у справі №910/13881/20 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/13881/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/13881/20, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/13881/20 на час апеляційного оскарження, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань; розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/13881/20 є вимоги про стягнення 147 648,02 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

11.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Здраво» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» (покупець) укладено Договір поставки №464Н/2019/1 (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товари, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити їх відповідно до умов договору.

За змістом пункту 3.1. Договору для отримання товару покупець надає постачальнику замовлення.

Згідно пункту 2.2. Договору покупець сплачує постачальнику вартість товару протягом 7 календарних днів з дати поставки товару.

Датою поставки є дата отримання товару покупцем, що підтверджується підписанням видаткової накладної уповноваженою особою покупця та/або підписання покупцем товарно-транспортної накладної у перевізника. Право власності на товар переходить з моменту (дати) його передачі покупцю. У разі отримання товару уповноваженою особою покупця за довіреністю, останній зобов`язаний надіслати постачальнику заповнену довіреність на отримання матеріальних цінностей завчасно до поставці товару на електронну адресу постачальника з подальшим надання постачальнику оригіналу (пункт 2.3. Договору).

Відповідно до пункту 8.3.1. Договору за прострочку строку оплати, визначеного у пункті 2.2. договору, покупець сплачує постачальнику пеню, розмір якої визначається подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період невиконання зобов`язань по оплаті від суми зобов`язань за кожний день прострочення строку оплати та за весь час такого прострочення, а також компенсацію за користування чужими коштами у розмірі 12% річних, та інфляційні втрати постачальника.

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі і щодо нарахування пені та штрафних санкцій за договором.

На підставі видаткової накладної №ЗД000003723 від 15.06.2020, підписаної сторонами, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 153 514,40 грн, а саме:

- концентратор кисню для медичного використання OLV-5A (Zhengzhou Olive Electronic Technology Co.,Ltd) у кількості 7 шт., - на загальну суму 118 389,60 гривень без ПДВ;

- концентратор кисню для медичного використання OLV-10 (Zhengzhou Olive Electronic Technology Co.) у кількості 1 шт. на загальну суму 35 124,80 гривень без ПДВ.

Позивач стверджує, що поставка згідно вказаної видаткової накладної була здійснена на підставі Договору №464Н/2019/1 від 11.09.2019, оскільки у ній міститься посилання на Договір №464Н/2019/1 від 11.09.2019 та замовлення покупця №ЗД000004349 від 15.06.2020, а відтак останнім днем оплати поставленого позивачем згідно видаткової накладної від 15.06.2020 товару є 22.06.2020. Однак, оплата відповідачем за отриманий товар у вказаний строк здійснена не була.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 08.07.2020 направив на адресу відповідача вимогу-претензію про сплату заборгованості у сумі 153 514,39 грн в строк до 15.07.2020, до якої також було долучено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 11.09.2019 по 15.06.2020, підписаний та скріплений печаткою підприємства позивача.

08.07.2020 відповідач у відповідь на вимогу позивача про погашення заборгованості від 08.07.2020 листом вих.№05-0807 підтвердив, що борг перед ТОВ «Здраво» станом на 08.07.2020 складає 153 514,40 грн та зобов`язався погасити останній до 10.07.2020 включно.

16.07.2020 відповідач сплатив позивачу 8 514,40 грн за поставлений згідно вказаної видаткової накладної товар, що сторонами не заперечується.

Позивач наголошує, що решта суми за поставлений позивачем товар у розмірі 144 999,99 грн відповідачем оплачена не була, що і стало підставою для звернення до суду із позовом у даній справі. Окрім основного боргу позивачем заявлено до стягнення із відповідача 3 518,03 грн 12% річних за порушення виконання грошового зобов`язання на суму 144 999,99 грн за період з 23.06.2020 по 04.09.2020 на підставі пункту 8.3.1. Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача 12% річних із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач посилався на те, що спірні правовідносини у даній справі виникли між сторонами на підставі укладеного у письмовій формі Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019, на виконання якого позивачем згідно видаткової накладної №ЗД000003723 від 15.06.2020 поставлено відповідачу товар на суму 153 514,40 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, керувався умовами Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019.

Однак, дослідивши матеріали справи, враховуючи заперечення відповідача, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів встановила, що умови укладеного Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019 не можуть бути застосовані до правовідносин, що склалися із приводу здійсненої 15.06.2020 згідно видаткової накладної №ЗД000003723 поставки товару, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

У пункті 9.1. Договору поставки сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі і щодо нарахування пені та штрафних санкцій за договором.

Згідно частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом пункту 9.2. Договору всі зміни і доповнення до цього договору дійсні лише у тому випадку, якщо вони подані в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін.

Враховуючи те, що строк дії Договору поставки визначено сторонами до 31.12.2019 та у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження внесення до договору письмових змін у частині продовження строку його дії, колегія суддів дійшла висновку, що строк дії Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019 закінчився 31.12.2019.

Натомість, спірна поставка товару згідно видаткової накладної №ЗД000003723 була здійснена позивачем 15.06.2020, тобто поза межами строку дії Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019, на що суд першої інстанції помилково не звернув увагу.

Твердження позивача про те, що видаткова накладна №ЗД000003723 від 15.06.2020 відноситься саме до Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019, оскільки у ній міститься посилання на останній, оцінюються судом критично, оскільки, відповідне посилання не зможе змінювати строк дії Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019 за відсутності між сторонами письмової угоди про продовження строку його дії, у тому числі на період, що охоплює спірну поставку.

Стосовно відповіді відповідача від 08.07.2020 вих.№05-0807 на вимогу позивача про погашення заборгованості від 08.07.2020, то у останній відповідач підтвердив, що його борг перед ТОВ «Здраво» станом на 08.07.2020 складає 153 514,40 грн без зазначення при цьому, що така заборгованість виникла у нього саме на підставі Договору поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019. Отже, посилання позивача на те, що відповідач мав намір продовжити саме договірні відносини за Договором поставки №464Н/2019/1 від 11.09.2019 судом відхиляються.

Водночас, за змістом статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні судового рішення суд вирішує, зокрема, питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу, а також статтею 20 Господарського кодексу України.

Разом з цим, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за поставлений згідно видаткової накладної №ЗД000003723 від 15.06.2020 товар.

Підстава позову - підписана сторонами видаткова накладна №ЗД000003723 від 15.06.2020.

Господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Відтак, посилання суду у рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/500/17.

Враховуючи те, що між сторонами було підписано та скріплено печатками підприємств видаткову накладну №ЗД000003723 від 15.06.2020, колегія суддів, з огляду на зміст статей 11, 202, 205, 509, 638 Цивільного кодексу України та статей 180, 181 Господарського кодексу України, доходить висновку, що між сторонами було досягнуто домовленості, відповідно до якої постачальник (позивач) зобов`язується поставити і передати у власність покупця (відповідача) певний товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та здійснити його оплату.

Отже, між сторонами у спрощеній письмовій формі було укладено договір, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, згідно видаткової накладної №ЗД000003723 від 15.06.2020, підписаної сторонами без будь-яких заперечень та скріпленої печатками підприємств, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 153 514,40 грн, а саме:

- концентратор кисню для медичного використання OLV-5A (Zhengzhou Olive Electronic Technology Co., Ltd) у кількості 7 шт., - на загальну суму 118 389,60 гривень без ПДВ;

- концентратор кисню для медичного використання OLV-10 (Zhengzhou Olive Electronic Technology Co.) у кількості 1 шт. на загальну суму 35 124,80 гривень без ПДВ.

Згідно статей 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зі змісту вищезазначених статей вбачається, що норми статті 530 Цивільного кодексу України застосовуються, щодо визначення строку оплати товару у разі внесення покупцем попередньої оплати, до поставки товару. Тобто якщо сторони обумовили внесення попередньої оплати за товар до його передачі покупцю, однак не визначили строк внесення такої попередньої оплати, то вона має бути сплачена покупцем у строки, визначені згідно вимог статті 530 Цивільного кодексу України.

Проте, якщо сторонами не обумовлено попередню оплату, то на підставі статті 692 Цивільного кодексу України покупець після отримання від продавця товару зобов`язаний оплатити його вартість у повному обсязі.

Отже, враховуючи, що товар на підставі видаткової накладної отримано покупцем 15.06.2020, строк виконання зобов`язання із його оплати з огляду на положення частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України є таким, що настав 15.06.2020.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Сторонами визнається, що відповідач 16.07.2020 сплатив позивачу за поставлений на виконання замовлення №ЗД000004349 від 15.06.2020 згідно видаткової накладної №ЗД000003723 від 15.06.2020 товар грошові кошти в сумі 8 514,40 грн.

Доказів сплати решти суми за поставлений згідно видаткової накладної №ЗД000003723 від 15.06.2020 товар у розмірі 144 999,60 грн матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене та наявні в матеріалах справи докази заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений згідно видаткової накладної №ЗД000003723 від 15.06.2020 товар становить 145 000,00 грн (153 514,40 грн - 8 514,40 грн).

Проте, оскільки позивач у позові просив суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 144 999,99 грн, а суд згідно частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 144 999,99 грн, заявлених у позові.

Стосовно вимог позивача про стягнення із відповідача 12% річних в розмірі 3 518,03 грн, суд доходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки останні заявлені на підставі пункту 8.3.1. Договору поставки, у той час, як встановлено судом вище, поставка згідно видаткової накладної №ЗД000003723 від 15.06.2020 була здійснена судом поза межами строку дії вказаного договору, а тому його положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

За вказаних обставин позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови, та до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 144 999,99 грн основного боргу, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають як такі, що заявлені безпідставно.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву), колегією суддів відхиляються, враховуючи наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у даній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Як вбачається із матеріалів справи, із метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №215 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.10.2020, а саме: 03148, м. Київ, вулиця Петра Курінного, будинок 2А, офіс 4.

Вищезазначена копія ухвали Господарського суду міста Києва від 05.10.2010 була повернута до суду у зв`язку з: «інші причини».

Згідно частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

Отже, з огляду на вищенаведені положення Господарського процесуального кодексу України, судом вчинено усі необхідні дії задля належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

При цьому скаржником не доведено суду, що неможливість отримання поштового відправлення із копією ухвали суду була зумовлена обмеженнями, запровадженими у зв`язку з введеним на території України карантином через спалах у світі гострої респіраторної хвороби COVID-19. Посилання скаржника на те, що працівники поштового зв`язку могли приносити рекомендовані повідомлення якраз у момент, коли в офісі відповідача не було уповноваженої особи на прийом кореспонденції не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, наприклад, зверненням до відділення поштового зв`язку задля отримання інформації щодо причин невручення/повернення поштового відправлення.

Отже, порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Із огляду на вищевстановлені обставини справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у даній справі таким, що підлягає скасуванню в частині стягнення із відповідача на користь позивача 12% річних в розмірі 3 518,03 грн з прийняттям у цій частині рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У частині стягнення з відповідача на користь позивача 144 999,99 грн основного боргу рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги у даній справі здійснено між сторонами у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/13881/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/13881/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Здраво» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» про стягнення 12% річних в розмірі 3 518,03 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних Товариства з обмеженою відповідальністю «Здраво» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» про стягнення 12% річних в розмірі 3 518,03 грн відмовити.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/13881/20 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» (03148, місто Київ, вулиця Петра Курінного, будинок 2А, офіс 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Здраво» (04114, м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/19 літ. А, офіс, ) основного боргу в розмірі 144 999 (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 99 коп. залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» (03148, місто Київ, вулиця Петра Курінного, будинок 2А, офіс 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Здраво» (04114, м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/19 літ. А, офіс, ) 2 187 (дві тисячі сто вісімдесят сім) грн 82 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Здраво» (04114, м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/19 літ. А, офіс, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» (03148, місто Київ, вулиця Петра Курінного, будинок 2А, офіс 4, ) 79 (сімдесят дев`ять) грн 16 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати накази із урахуванням резолютивної частини даної постанови. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/13881/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.А. Іоннікова

А.І. Тищенко