ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021 справа № 914/3107/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства Тайфун-Плюс, с. Ожидів, Буський район, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТБ ПАК, м. Городок, Городоцький район, Львівська область

про: стягнення заборгованості в розмірі 125 898,71 грн.

Представники сторін:

від позивача: Явдошняк Б.М. - представник, довіреність від 16.11.2020 р.

від відповідача: Костюк Б.В. представник, довіреність від 01.03.2021 р.

ВСТАНОВИВ:

27.11.2020р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства Тайфун-Плюс до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТБ ПАК про стягнення заборгованості в розмірі 125 898,71 грн.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом встановлено наявність підстав для залишення її без руху.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.12.2020 р. судом постановлено позовну заяву Приватного підприємства Тайфун-Плюс до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТБ ПАК про стягнення заборгованості в розмірі 125 898,71 грн. залишити без руху. Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

17.12.2020 р. позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 02.12.2020 р., подано заяву за вих. № 14122020-ПП від 14.12.2020 р. з додатками (за вх. № 35936/20) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2021 р. судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначити на 10.02.2021 р.

20.01.2021 р. відповідачем подано на адресу суду відзив на позовну заяву з додатками за вх. № 1293/21, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позовної давності.

Ухвалою викликом Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 р. розгляд справи по суті призначено на 10.03.2021 р.

05.03.2021 р. представником позивача подано на адресу суду додаткові письмові пояснення за вх. № 5405/21.

10.03.2021 р. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, додаткових письмових поясненнях за вх. № 5405/21 від 05.03.2021 р. та поясненнях, наданих в судових засіданнях. Просить суд позов задоволити повністю із наявною заборгованістю відповідача перед позивачем, а також врахувати при прийнятті рішення те, що відповідач переривав строк позовної давності, здійснюючи оплату за договором поставки № 28/04/2017 від 28 квітня 2017 року, а саме останній платіж було проведено відповідачем 15.06.2018 р.

10.03.2021 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, не заперечив, що не оплатив позивачу за поставлений товар згідно видаткових накладних, однак проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву за вх. № 1293/21 від 20.01.2021 р. та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/3107/20.

В судовому засіданні 10.03.2021 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

28 квітня 2017 року між Приватним підприємством «Тайфун-Плюс» (надалі за текстом як Постачальник та/або Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТБ ПАК» (надалі як Покупець та/або Відповідач) укладено Договір поставки № 28/04/2017 (надалі за текстом як Договір № 28/04/2017). Згідно із п. 1.1. Договору № 28/04/2017 Постачальник взяв на себе зобов`язання продати у власність Покупцю Товар, а саме дрова паливні дубові, а Покупець взяв на себе зобов`язання прийняти Товар і оплатити його вартість. Відповідно до ч.2 ст. 267 ГК України Сторони узгодили строки поставки Товару у Договорі. Так, згідно п. 3.1 Договору, Поставка товару здійснюється в строки та в кількостях, узгоджених сторонами, але в будь-якому разі уся кількість товару, що передбачена договором повинна бути поставлена Покупцю до 31.12.2017 року. Сторони в Договорі № 28/04/2017 погодили порядок оплати поставленого товару. Так, п. 2.3. Договору № 28/04/2017 встановлює, що Покупець здійснює оплату за Товар на підставі виставленого рахунку на умовах відстрочки платежу на термін не більше 30 календарних днів з моменту поставки Товару. На виконання п. 1.1. Договору № 28/04/2017, Постачальник здійснив поставку Товару Покупцю на загальну суму 1 437 396,00 грн. шляхом поставки 117 партій товару. Покупець, на виконання п. 2.3. Договору № 28/04/2017, здійснив оплату за поставлений Товар на загальну суму 1 340 000,00 грн. шляхом здійснення 6 (шести) безготівкових платежів зі свого банківського рахунку на банківський рахунок Постачальника, а саме: оплата від 21 серпня 2017 року на суму 500 000,00 грн., призначення платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно рахунку №СФ-0000017 від 13.06.2017 р. в т.ч. ПДВ 83333,33 грн.»; оплата від 29 серпня 2017 року на суму 300 000,00 грн., призначення платежу «оплата згідно рахунку №СФ-0000017 від 13.06.2017 р. в т.ч. ПДВ 50 000,00 грн.»; Оплата від 14 грудня 2017 року на суму 250 000,00 грн., призначення платежу «плата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 41666,67 грн.»; Оплата від 09 лютого 2018 року на суму 90 000,00 грн., призначення платежу «оплата згідно рахунку №СФ-0000027 від 14.12.2017 р. в т.ч. ПДВ 15 000,00 грн.»; Оплата від 25 травня 2018 року на суму 100 000,00 грн., призначення платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.; Оплата від 15 червня 2018 року на суму 100 000,00 грн., призначення платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.».

Як зазначає позивач, Постачальником було поставлено Товару на загальну суму 1 437 396,00 грн. згідно з наступними видатковими, а саме: видаткова накладна № РН-0000631 від 31.08.2017 р., заборгованість складає 11 308,00 грн.; видаткова накладна №РН-0000644 від 01.09.2017 р., заборгованість складає 10 824,00 грн.; видаткова накладна №РН-0000650 від 05.09.2017р., заборгованість складає 11 136,0 грн.; видаткова накладна № РН-0000677 від 11.09.2017 р., заборгованість складає 13 956,00 грн.; видатковою накладна № РН-0000678 від 11.09.2017 р., заборгованість складає 13 176,00 грн.; видаткова накладна № РН-0000680 від 13.09.2017 р., заборгованість складає 11 916,00 грн.; видаткова накладна № РН-0000691 від 15.09.2017 р. заборгованість складає 13 788,00 грн.; видаткова накладна № РН-0000698 від 19.09.2017 р., заборгованість складає 13 272,00 грн.

Відтак існує суттєва різниця між оплаченим Товаром й фактично поставленим в сумі 97 396,00 грн. Як зазначає позивач, станом на дату подання цієї позовної заяви до суду вищезазначена сума заборгованості Покупцем не погашена. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 9 199,41грн. 3% річних та 19 303,30 грн. втрат від інфляції, які позивач просить стягнути з відповідача. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Що стосується строку позовної давності, то такий відповідачем переривався, так як відповідачем вчинялись дії, що свідчать про визнання ним боргу, а саме вказані вище оплати за договором поставки № 28/04/2017 від 28 квітня 2017 року протягом 2018 року, відтак, позивач вважає, що позов поданий в межах строку позовної давності.

Позиція відповідача.

У поданому на адресу суду відзиві на позовну заяву за вх. № 1293/21 від 20.01.2021 р. відповідач посилається на те, що поставка Товару за Договором відбувалася у різні дати і факт поставки оформлявся кожного разу окремою видатковою накладною. У пункті 2.3. Договору Сторони погодили, що оплата за поставлений Товар здійснюється протягом 30 днів з моменту поставки Товару. Як зазначає відповідач, строки прострочення оплати за кожною видатковою накладною починають свій перебіг у різний момент (дату). ЦК України у статті 257 закріплює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тому, на думку відповідача, останнім днем строку для пред`явлення позовних вимог до Відповідача по зазначених поставках був: стосовно видаткової накладної № РН-0000631 від 31.08.17: початок строку прострочення з 01 жовтня 2017 року - останній день позовної давності - 01 жовтня 2020 року; стосовно видаткової накладної № РН-0000644 від 01.09.17: початок строку прострочення з 02 жовтня 2017 року - останній день позовної давності - 02 жовтня 2020 року: стосовно видаткової накладної № РН-0000650 від 05.09.17: початок строку прострочення з 06 жовтня 2017 року - останній день позовної давності - 06 жовтня 2020 року; стосовно видаткової накладної № РН-0000677 від 11.09.17: початок строку прострочення з 12 жовтня 2017 року - останній день позовної давності - 12 жовтня 2020 року; стосовно видаткової накладної № РН-0000678 від 11.09.17: початок строку прострочення з 12 жовтня 2017 року - останній день позовної давності - 12 жовтня 2020 року; стосовно видаткової накладної № РН-0000680 від 13.09.17: початок строку прострочення з 14 жовтня 2017 року - останній день позовної давності - 14 жовтня 2020 року; стосовно видаткової накладної № РН-0000691 від 15.09.17: початок строку прострочення з 16 жовтня 2017 року - останній день позовної давності - 16 жовтня 2020 року; стосовно видаткової накладної № РН-0000698 від 19.09.17: початок строку прострочення з 20 жовтня 2017 року - останній день позовної давності - 20 жовтня 2020 року. Як зазначає відповідач, позовну заяву Позивачем було подано 27 листопада 2020 року, проте така була залишена без руху ухвалою Господарського суду Львівської області від 02 грудня 2020 року. Виправлену позовну заяву позивачем було подано 17 грудня 2020 року, провадження у справі було відкрито 11 січня 2021 року. Представник відповідача не заперечив, що не оплачено відповідачем за отриманий товар згідно вказаних вище видаткових накладних. Однак вважає, що строки позовної давності по всім зазначеним вище вимогам були пропущені. Тому, на думку відповідача, в даному випадку суду слід застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог Позивача і відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, в т. ч. оригіналів, суд встановив наступне.

28 квітня 2017 року між Приватним підприємством Тайфун-Плюс (за договором постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТБ ПАК (за договором покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки № 28/04/2017 (надалі договір поставки № 28/04/2017). Згідно з п.п. 1.1, 1.3 договору поставки № 28/04/2017 в порядку та на умовах, визначених даним Договором Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю Товар, а саме дрова паливні дубові, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість. Найменування, одиниця вимірювання, ціна та кількість Товару, що постачається, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору. Загальна кількість Товару, що поставляється за даним Договором, складається з сукупної кількості Товару, зазначеної у видаткових накладних.

Відповідно до п. 3.1. договору поставки № 28/04/2017 поставка товару здійснюється партіями в строки та в кількостях, узгоджених Сторонами, але в будь якому разі уся кількість товару, що передбачена цим договором повинна бути поставлена Покупцю до 31.12.2017 року.

У пункті 2.3 договору поставки № 28/04/2017 сторони погодили, що Покупець здійснює оплату за Товар на підставі виставленого рахунку на умовах відстрочки платежу на термін не більше 30 календарних днів з моменту поставки Товару.

У п. 7.1 договору поставки № 28/04/2017 визначений строк дії договору - цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2017 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Враховуючи правову природу договору поставки № 28/04/2017, укладеного між Приватним підприємством Тайфун-Плюс та Товариством з обмеженою відповідальністю ТБ ПАК, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором поставки.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № 28/04/2017, позивачем згідно з видатковими накладними, поставлено товар на загальну суму 1 437 396,00 грн. Відповідач оплату за поставлений товар провів частково на суму 1 340 000,00 грн., зокрема, неоплаченими відповідачем є наступні видаткові накладні, а саме: за видатковою накладною № РН-0000631 від 31.08.17 на суму 11 308,00 грн. прострочення платежу з 01.10.2017 р.; за видатковою накладною № РН-0000644 від 01.09.17 на суму 10 824,00 грн. - прострочення платежу з 02.10.2017 р.; за видатковою накладною № РН-0000650 від 05.09.17 на суму 11 136,00 грн. прострочення платежу з 06.10.2017 р.; за видатковою накладною № РН-0000677 від 11.09.17 на суму 13 956,00 грн. - прострочення платежу з 12.10.2017 р.; за видатковою накладною № РН-0000678 від 11.09.17 на суму 13 176,00 грн. - прострочення платежу з 12.10.2017 р.; за видатковою накладною № РН-0000680 від 13.09.17 р. на суму 11 916,00 грн. - прострочення платежу з 14.10.2017 р.; за видатковою накладною № РН-0000691 від 15.09.17 р. на суму 13 788,00 грн. - прострочення платежу з 16.10.2017 р.; за видатковою накладною № РН-0000698 від 19.09.17 р. на суму 13 272,00 грн. - прострочення платежу з 20.10.2017 р.

Видаткові накладні, згідно з якими відповідач отримував товар, долучені позивачем до матеріалів справи, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

У пункті 2.3 договору поставки № 28/04/2017 сторони погодили, що Покупець здійснює оплату за Товар на підставі виставленого рахунку на умовах відстрочки платежу на термін не більше 30 календарних днів з моменту поставки Товару.

Позивачем поставлено товар відповідачу на загальну суму 1 437 396,00 грн. Відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар на загальну суму 1 340 000,00 грн., а саме: оплата від 21 серпня 2017 року на суму 500 000,00 грн., призначення платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно рахунку №СФ-0000017 від 13.06.2017 р. в т.ч. ПДВ 83333,33 грн.»; оплата від 29 серпня 2017 року на суму 300 000,00 грн., призначення платежу «оплата згідно рахунку №СФ-0000017 від 13.06.2017 р. в т.ч. ПДВ 50 000,00 грн.»; Оплата від 14 грудня 2017 року на суму 250 000,00 грн., призначення платежу «плата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 41666,67 грн.»; Оплата від 09 лютого 2018 року на суму 90 000,00 грн., призначення платежу «оплата згідно рахунку №СФ-0000027 від 14.12.2017 р. в т.ч. ПДВ 15 000,00 грн.»; Оплата від 25 травня 2018 року на суму 100 000,00 грн., призначення платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.; Оплата від 15 червня 2018 року на суму 100 000,00 грн., призначення платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.».

Відтак, основна заборгованість відповідача перед позивачем за укладеним договором поставки № 28/04/2017 становить 97 396,00 грн. (1 437 396,00 грн. - 1 340 000,00 грн.) на час звернення позивача з позовом до суду.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стосовно твердження відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій (аналогічна правова позиція викладена у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 668/8830/15-ц від 07.06.2018 р.).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було вчинено дії, які свідчать про визнання ним боргу, а саме здійснення оплати частини заборгованості, а саме Відповідачем було здійснено наступні платежі на виконання умов Договору поставки № 28/04/2017: оплата від 21 серпня 2017 року на суму 500 000,00 грн., призначення платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно рахунку №СФ-0000017 від 13.06.2017 р. в т.ч. ПДВ 83333,33 грн.»; оплата від 29 серпня 2017 року на суму 300 000,00 грн., призначення платежу «оплата згідно рахунку №СФ-0000017 від 13.06.2017 р. в т.ч. ПДВ 50 000,00 грн.»; Оплата від 14 грудня 2017 року на суму 250 000,00 грн., призначення платежу «плата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 41666,67 грн.»; Оплата від 09 лютого 2018 року на суму 90 000,00 грн., призначення платежу «оплата згідно рахунку №СФ-0000027 від 14.12.2017 р. в т.ч. ПДВ 15 000,00 грн.»; Оплата від 25 травня 2018 року на суму 100 000,00 грн., призначення платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.»; Оплата від 15 червня 2018 року на суму 100 000,00 грн., призначення платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.».

Відтак, строк позовної давності було перервано 15 червня 2018 року у зв`язку із вчиненням Відповідачем дій, а саме здійснення оплати із призначенням платежу «оплата за дрова паливні дубові згідно договору поставки №28/04/2017 від 28.04.2017 р. в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.», що свідчать про визнання боргу. Таким чином, останнім днем строку позовної давності, відповідно до положень ст. 257 ЦК України, за вимогами Позивача є 15 червня 2021 року. Позовну заяву позивачем було направлено на адресу суду 26 листопада 2020 року (згідно з поштовим штемпелем на поштовому конверті), а ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2021 р. судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у даній справі, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності.

Позивачем долучено до матеріалів справи довідку АТ «Кредобанк» за вих. № 152-45718 від 10.12.2020 р. з розшифровкою оплат відповідача за поставлений товар відповідно до укладеного договору поставки № 28/04/2017 за період з 21.08.2017 р. до 15.06.2018 р.

На підтвердження здійснених відповідачем проплат позивачем також долучено до матеріалів справи рахунки фактури, картку рахунку: 361 по контрагенту ТзОВ ТБ ПАК.

Відтак, відповідачем вчинені дії, які, відповідно до положень статті 264 ЦК України, свідчать про переривання строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України вбачається, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Роз`яснення щодо застосування позовної давності викладені у Постанові Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р., зокрема, у пункті 2.1 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. У пункті 2.2 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. вказано, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов подано до суду в межах строків позовної давності.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати основної заборгованості відповідачем не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак заборгованість відповідача перед позивачем з основного боргу становить 97 396,00 грн., яка підлягає до стягнення на користь позивача.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України, позивачем на суму заборгованості нараховано 9 199,41грн. 3% річних та 19 303,30 грн. втрат від інфляції Суд звертає увагу, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (п.4.1, п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань). Крім цього, інфляційні втрати та відсотки річних не є способом забезпечення виконання зобов`язання, на відміну від пені, тому їх стягнення є допустимим незалежно від підстав/порядку їх застосування договором.

Розрахунки 3% річних та втрат від інфляції позивачем долучено до матеріалів справи. Суд, перевіривши, здійснений позивачем розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, встановив, що такий проведений згідно з чинним законодавством і в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати зі сторони відповідача проведених позивачем нарахувань 3% річних, втрат від інфляції та доказів в спростування наведених обставин суду не надано.

На час ухвалення рішення у справі у суду відсутні належні і допустимі докази того, що договір поставки № 28/04/2017, укладений між сторонами у даній справі, визнавався судом недійсним чи неукладеним.

Видаткові накладні, які долучені позивачем до матеріалів справи та згідно з якими здійснювалась поставка товару відповідачу, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі судом визнаються встановленими та позовні вимоги до відповідача щодо стягнення основного боргу в розмірі 97 396,00 грн. основної заборгованості, 9 199,41грн. 3% річних, 19 303,30 грн. втрат від інфляції є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Судовий збір в розмірі 2 102,00 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача, так як спір виник з його вини і не погашено суму заборгованості на час ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, ст.ст. 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТБ ПАК (81500, Львівська область, Городоцький район, м. Городок, вул. Артищівська, буд. 9, корпус 5; код ЄДРПОУ №40209608) на користь позивача: Приватного підприємства Тайфун-Плюс (80530, Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул. Шашкевича, 41; код ЄДРПОУ № 36741547) 97 396,00 грн. основної заборгованості, 9 199,41грн. 3% річних, 19 303,30 грн. втрат від інфляції та 2 102,00 грн. понесених втрат на сплату судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 15.03.2021 р.

Суддя О.З. Долінська