ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09 березня 2021 року Справа № 903/330/18

Суддя Господарського суду Волинської області Шум М.С., за участю секретаря судового засідання Вижовець М.О., розглянувши заяву директора ТзОВ "Юванта" Чайки О.Ф. про відвід судді

у справі №903/330/18

за заявою кредитора ОСОБА_1 , м.Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юван» (боржник), с.Зміїнець, Волинська область

Товариства з обмеженою відповідальністю «Юванта» (сторона оспорюваного правочину), с.Зміїнець, Волинська область

про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником

у межах провадження у справі №903/330/18

за заявою Головного управління ДФС у Волинській області

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юван», с.Зміїнець, Луцький район

про банкрутство

Представники:

від заявника: Матвіїв В.М. - адвокат

від кредиторів: н/з

ліквідатор: н/з

від ТзОВ «Юванта» (сторона оспорюваного правочину): Чайка О.Ф. - директор

встановив: ухвалою Господарського суду Волинської області від 12.06.2018 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Юван».

Ухвалою суду від 14.08.2018 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Юван»:

- Головне управління ДФС у Волинській області в сумі 3 881 293,02 грн. (3 863 673,02 грн. - вимоги третьої черги, 17 620,00 грн. - вимоги першої черги);

- Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» на загальну суму 893 677,38 грн. (3 524,00 грн. - вимоги першої черги; 890 153,30 грн. - позачергово).

Постановою суду від 30.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юван» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців до 30.10.2019. Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Юван» призначено арбітражного керуючого Темчишина Володимира Петровича.

Ухвалою суду від 22.01.2019 визнано кредиторські вимоги Головного управління ДФС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юван» на загальну суму 5 002 839,92 грн.

Ухвалою суду від 15.09.2020 визнано та включено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РОНКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юван» на суму 10 000 грн. 00 коп. основного боргу.

28.01.2021 кредитор банкрута - ОСОБА_1 в порядку ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства подав заяву від 27.01.2021 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457, що укладений 02.06.2017 між ТзОВ «Юван» (банкрутом) та ТзОВ «Юванта» (), посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В., реєстровий №1076.

Ухвалою суду від 16.02.2021 розгляд заяви ОСОБА_1 від 27.01.2021 про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником відкладено на "09" березня 2021 на 11:00 год.

Перед початком судового засідання 09.03.2021 директором ТзОВ "Юванта" Чайкою О.Ф було заявлено відвід судді Шуму М.С. від розгляду даної справи, який мотивовано тим, що суддя Шум М.С. не може розглядати дану справу і підлягає відводу, оскільки існують ряд обставин, які викликають сумнів у неупередженості і об`єктивності даного судді, а саме, що у судді Шума М.С. існує сформована правова позиція та суб`єктивна думка щодо визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,3127 га, кадастровий номер :03:001:6457, що укладений 02.06.2017 між ТзОВ «Юван» (банкрутом) та ТзОВ «Юванта» () недійсним, що підтверджується рішенням у справі №903/741/19 від 28.09.2020.

Присутній в судовому засіданні 09.03.2021 директор ТзОВ "Юванта" Чайка О.Ф заяву про відвід судді Шума М.С. підтримав та просив суд її задоволити.

Розглянувши заяву про відвід судді суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді Шума М.С., з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, установлених законом (статей 126, 129 Конституції України).

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра колегії господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те,чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2016 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23, визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (п. 2.5).

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно з приписами ч.3 ст.38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Порядок вирішення відводу унормовано у ст.39 Господарського процесуального кодексу України, де вказується, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Якщо питання про відвід судді в порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, неможливо розглянути в суді, в якому розглядається справа, то справа для вирішення питання про відвід передається до суду відповідної інстанції, найбільш територіально наближеного до цього суду. Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Судом встановлено, що заява про відвід судді була заявлена директором ТзОВ "Юванта" Чайкою О.Ф. безпосередньо перед початком судового засідання 09.03.2021 о 10 год.51хв., а розгляд справи призначений на 11 год. 00 хв. Тобто, заява про відвід надійшла до суду пізніше ніж за три робочих дні. З огляду на викладене, заява про відвід не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід, її заявлено з підстав, що передбачені п. 5 ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді .

Проаналізувавши доводи відповідача, викладені в заяві обставини, суд вважає їх такими, що не можуть бути підставами для відводу в розумінні положень ГПК України.

Так, статтею ст.35 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік підстав, за яких суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), а саме:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини 1 статті 35 ГПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини 1 цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу для відводу судді позивач посилається на приписи п. 5 частини 1 статті 35 ГПК України, доведення наявності цих обставин може бути підставою для відводу судді.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі № 826/11409/17, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Аргументи заявника, викладені у заяві про відвід судді Шума М.С. ґрунтуються на припущеннях, його незгоди з процесуальним рішенням судді (рішення від 28.09.2020 у справі №903/741/19) за ст. 35 ГПК України не може бути підставою відводу та не є переконливим фактом, який міг викликати сумніви у безсторонності судді Шума М.С.

Посилання заявника на наявність, на переконання суду, само по собі не є тою безапеляційною обставиною, що викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із ч. 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є:

1) верховенство права;

2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

4) змагальність сторін;

5) диспозитивність;

6) пропорційність;

7) обов`язковість судового рішення;

8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;

9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках;

10) розумність строків розгляду справи судом;

11) неприпустимість зловживання процесуальними правами;

12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Принцип диспозитивності господарського судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, суд зазначає, що у ГПК України не наведено вичерпного переліку обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді. До таких обставин може бути віднесено перебування судді в особливих стосунках з особою, яка бере участь у справі. З огляду на оціночний характер цього поняття суд, розглядаючи заяву про відвід, повинен виходити з мотивів заяви про відвід і наявності доказів того, що такі стосунки можуть свідчити про упереджене ставлення судді щодо результату розгляду справи.

Надана до суду заява про відвід судді ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки не наведено жодної конкретної обставини для відводу судді в розумінні статті 35 ГПК України.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак (стаття 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом відхилено доводи заявника як такі, що не підтверджені належними і допустимими доказами.

З огляду на вищенаведене, суд, розглянувши заяву директора ТзОВ "Юванта" - Чайки О.Ф. про відвід судді Шума М.С., оцінюючи матеріали справи, вважає, що мотиви про відвід судді у справі № 903/330/18, викладені у заяві від 09.03.2021, не є підставами, які б слугували для відводу судді, а будь - яких доказів, передбачених положеннями ст.ст. 35-36 ГПК України, що слугували б підставою для відводу судді у справі, матеріали заяви та справи не містять.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що заявлений відвід є безпідставним, а в заяві про відвід слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 35-39, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви директора ТзОВ "Юванта" - Чайки О.Ф. про відвід судді Шума М.С. у справі № 903/330/18 - відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та окремо від рішення суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала суду підписана 10.03.2021

Суддя М. С. Шум