ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р. Справа№ 911/128/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Полякова Б.М.

Грека Б.М.

секретар судового засідання: Кучерява К.Л.

за участю представників відповідно до протоколу судового засідання від 03.03.2021,

розглянувши апеляційну скаргу ліквідатора приватного вищого навчального закладу «Економіко-технологічний Університет» (ПВНЗ «Економіко-технологічний Університет»; боржник) арбітражний керуючий Кияновської Лариси В`ячеславівни

на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020

у справі № 911/128/14 (суддя Лопатін А.В.)

за позовною заявою ПВНЗ «Економіко-технологічний Університет» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кияновської Л.В.

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ОТ» (ТОВ «ОТ»),

2) Київської обласної філії ПАТ «Укртелеком» (ПАТ філії «Укртелеком»),

3) фізичної особи-підприємця Радченка Юрія Васильовича (ФОП Радченко Ю.В.)

4) державного підприємства «Інфоресурс» (ДП «Інфоресурс»),

5) асоціації навчальних закладів України приватної форми власності (Асоціація)

6) приватного акціонерного товариства «Київстар» (ПАТ «Київстар»)

7) товариства з обмеженою відповідальністю «Бравопорт» (ТОВ «Бравопорт»)

8) державної освітньої установи «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» (ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти»)

9) Броварського Управління державної казначейської служби України Київської області (Управління)

10) приватного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут прикладних інформаційних технологій» (ПАТ «НДІ прикладних інформаційних технологій»)

11) приватного підприємства «Візит» (ПП «Візит»)

12) товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельний дім «Олді» (ТОВ «ТБД «Олді»)

про стягнення 133 827, 29 грн.

в межах провадження у справі № 911/128/14 про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/128/14 за заявою ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» про банкрутство ПВНЗ «Економіко-Технологічний Університет», провадження в якій порушено ухвалою суду 03.02.2014 (суддя Скутельник П.Ф.).

Постановою Господарського суду Київської області від 28.07.2014 визнано боржника банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бережного А.Г. (суддя Скутельник П.Ф.).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2018 призначено ліквідатором ПВНЗ «Економіко-Технологічний Університет» арбітражного керуючого Кияновську Л.В.

21.10.2019 ліквідатором боржника арбітражним керуючим Кияновською Л.В. було подано суду позовну заяву про стягнення з ТОВ «ОТ», Філії ПАТ "Укртелеком", ФОП Радченка Ю.В., ДП "Інфоресурс", Асоціації навчальних закладів України приватної форми власності, ПАТ "Київстар", ТОВ "Бравопорт", ДОУ "Навчально-методичний центр з питань якості освіти", Броварського Управління державної казначейської служби України Київської області, ПАТ "НДІ прикладних інформаційних технологій", ПП "Візит", ТОВ "Торговельно-будівельний дім "Олді" коштів у розмірі 133 827, 29 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що позивачем встановлено наявність незаконного погашення посадовими особами ПВНЗ «Економіко-Технологічний Університет» кредиторських вимог відповідачів у період мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 03.02.2014 у справі про банкрутство боржника та після визнання боржника банкрутом, що було встановлено за наданою ПАТ КБ «Надра» інформацією про рух грошових коштів ПВНЗ «Економіко-Технологічний Університет» (банківська виписка за період з 01.07.2014 р. по 26.10.2015 р. № НОМЕР_1 ).

07.10.2020 рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/128/14 в задоволенні позову боржника в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кияновської Л.В. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ліквідатор боржника звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 по справі №911/128/14, відстрочити ліквідатору ПВНЗ «Економіко-Технологічний Університет» арбітражному керуючому Кияновській Л.В. сплату судового збору за подання цієї апеляційної скарги, до ухвалення судового рішення, скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні грошових коштів, в рамках справи №911/128/14 про банкрутство ПВНЗ «Економіко-Технологічний Університет», в розмірі 36 586, 10 грн. та стягнути незаконно отримані грошові кошти, з наступних осіб: ТОВ «ОТ» - 992,23 грн.; Філії ПАТ «Укртелеком» - 1 807, 95 грн.; ФОП Радченко Ю.В. 680 грн.; ДП «Інфоресурс» - 10 864, 62 грн.; Асоціації навчальних закладів України приватної форми власності в розмірі - 300 грн.; ПАТ «Київстар» - 4 400 грн.; ТОВ «Бравопорт» - 1 270 грн.; ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» - 8 130 грн.; Броварське Управління державної казначейської служби України Київської області - 4 840 грн.; ПАТ «НДІ прикладних інформаційних технологій» 1 731, 30 грн.; ПП «Візит» - 810 грн.; ТОВ «ТБД «Олді» - 760 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Сотнікова С.В., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 відхилено клопотання ліквідатора боржника про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху.

Ліквідатор ПВНЗ «Економіко-технологічний Університет» арбітражний керуючий Кияновська Л.В. подала суду клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020.

Розпорядженням Керівника апарату суду № 09.1-08/215/21 від 27.01.2021 у зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/128/14.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Поляков Б.М. та Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду було, зокрема: клопотання ліквідатора ПВНЗ «Економіко-технологічний Університет» арбітражного керуючого Кияновської Л.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/128/14 задоволено та поновлено ліквідатору строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали; відкрито апеляційне провадження у справі № 911/128/14 за даною апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 03.03.2021.

Представники ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти», Броварського Управління державної казначейської служби України Київської області, ТОВ «Бравопорт», ДП «Інфоресурс» та ПАТ «Київстар» подали суду відзиви в яких просили суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просили залишити без змін.

У судове засідання 03.03.2021 з`явилася представниця ПАТ «Київстар», інші представники сторін у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представниці відповідача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду даної апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами за відсутності інших представників сторін.

Представниця відповідача ПАТ «Київстар» надала суду пояснення по суті апеляційної скарги та зауважила, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а витрати, які були здійснені позивачем є витратами, що безпосередньо пов`язані зі здійсненням ліквідаційної процедури про що зазначено у рішенні суду першої інстанції, а відтак, відсутні підстави для їх повернення.

Колегією суддів на підставі частини сьомої статті 270 ГПК України надано учаснику судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке нею реалізовано.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з огляду обставини, наведені нижче.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Мотивування апеляційної скарги фактично зводяться, зокрема, до того, що під час прийняття оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було неправильно застосовано статті 38, 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки системний аналіз Закону про банкрутство свідчить, що пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури вищати можуть бути здійснені виключно ліквідатором, а не керівником банкрута, тоді як послуги відповідачів оплачено керівником банкрута Сазоновою Л.І., а не ліквідатором Бережним А.Г., суд передчасно та безпідставно дійшов висновку, що навчальний процес у навчальному закладі продовжувався.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 02.07.2014 до 28.01.2015 позивачем було здійснено розрахунки з відповідачами на загальну суму 41 676, 39 грн. за надані останніми послуги в період після порушення провадження у справі про банкрутство ПВНЗ «Економіко-Технологічний Університет» та після визнання останнього банкрутом (банківська виписка за період з 01.07.2014 до 26.10.2015).

За змістом частини першої статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції від 19.01.2013, якою суд керувався під час розгляду справи про банкрутство боржника на період виникнення спірних правовідносин (Закон) кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Приписами частини першої статті 19 Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Відповідно до частини третьої вказаної статті Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

У частині п`ятій статті 19 Закону дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Приписами частини шостої вказаної норми законодавець передбачив, що під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.

Отже, з огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснення перерахування коштів в сумі 41 676, 39 грн. на користь відповідачів, не є виконанням грошових зобов`язань, що виникли до порушення провадження у справі і на які поширюється дія мораторію, введена ухвалою суду від 03.02.2014, а отже, посилання позивача в обґрунтування позовних вимог саме на положення статті 19 Закону є безпідставними.

Разом з тим, вимоги про стягнення з ТОВ «ОТ», ПАТ «Укртелеком», ФОП Радченко Ю.В., ДП «Інфоресурс», Асоціація навчальних закладів України та ПАТ «Київстар» коштів в сумі 5 090, 29 грн. також обґрунтовано відхилено судом першої інстанції оскільки, вказані кошти були нараховані за надані послуги після відкриття провадження у справі, проте, до визнання боржника банкрутом, і, враховуючи характер наданих відповідачами послуг (телекомунікаційні послуги, поставка паперу, заправка картриджів для принтера, виготовлення дипломів, послуги зв`язку, послуги Асоціації навчальних закладів України) та вид діяльності позивача («вища освіта (основний)», зазначені платежі є поточними платежами, не здійснення яких би перешкодило діяльності боржника в процедурі розпорядження його майном (введення процедури розпорядження майном боржника не припиняє його діяльності відповідно до положень Закону), а відтак, здійснення таких платежів не заборонено Законом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів 36 586, 10 грн. за послуги надані останніми в період - після визнання боржника банкрутом.

За змістом положень частини першої статті 38 Закону, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, в тому числі, господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Так, як було встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, з відповідачами здійснювалися позивачем розрахунки за надані послуги, а саме: телекомунікаційні послуги; поставка паперу; заправка картриджів для принтера; виготовлення дипломів; послуги зв`язку; послуги Асоціації навчальних закладів України; послуги інтернету; послуги по супроводженню процесу акредитації; послуги з проведення ліцензійної експертизи; виготовлення студентських квитків; послуги з ремонту принтера та інші послуги, які згідно їх характеру використовуються саме в здійсненні діяльності із надання вищої освіти, що є основним видом діяльності позивача.

У частині другій статті 31 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що реорганізація чи ліквідація закладу вищої освіти не повинна порушувати права та інтереси осіб, які навчаються у цьому закладі вищої освіти. Обов`язок щодо вирішення всіх питань продовження безперервного здобуття вищої освіти такими особами покладається на засновника (засновників) закладу вищої освіти.

Матеріали справи містять копію листа Міністерства освіти і науки України від 03.03.2020 № 3/727-20 в якому посилаючись на положення Закону України «Про вищу освіту» міністерство зазначає, що закінченням технологічного циклу освітньої підготовки є завершення навчання за відповідною освітньою програмою.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведеного, враховуючи, що відповідно до положень статті 38 Закону України "відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, в тому числі, господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, з огляду на вид діяльності - боржника: «вища освіта», в даному випадку, незважаючи на визнання боржника (позивач) банкрутом, діяльність останнього завершилась лише після закінчення навчання за відповідною освітньою програмою.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що кошти, у сумі 36 586, 10 грн. було перераховано позивачем на користь відповідачів за надані останніми послуги, спожиті позивачем під час здійснення своєї діяльності, яка не могла бути припинена до завершення навчання за відповідною освітньою програмою, тобто, закінченню технологічного циклу освітньої підготовки.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вказаних вимог, судом першої інстанції було обґрунтовано враховано, що наведені витрати були безпосередньо пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури, та, при цьому, враховано специфіку діяльності боржника, з метою забезпечення збалансованості інтересів навчального закладу та осіб-здобувачів вищої освіти.

Щодо посилань апелянта на те, що витрати, пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури можуть бути здійснено виключно ліквідатором, а не керівником банкрута, то суд вбачає зазначити таке.

Відповідачі вчиняли правочини з ПВНЗ «Економіко-Технологічний Університет» як з самостійним суб`єктом господарювання, а не певною особою (керівником чи ліквідатором). Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

За змістом п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням 4 повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Отже, наразі, споживання послуг та їх оплата і є певним схваленням юридичною особою вчиненого правочину, при цьому, це стосується і випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Щодо застосування строку позовної давності про який заявлено відповідачами (1, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10) то судом першої інстанції було доцільно зауважено таке.

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно зі статтею 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, у частині першій статті 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частини третя та четверта статті 267 ЦК України встановлюють, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки у даному випадку відсутнє порушення права позивача, яке б підлягало захисту, що виключає можливість застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову з цих підстав, суд попередньої інстанції вмотивовано відмовив відповідачам у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 269, 275, 281 - 284 ГПК України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ліквідатора приватного вищого навчального закладу «Економіко-технологічний Університет» арбітражного керуючого Кияновської Л.В. залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі № 911/128/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/128/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено статтею 287 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 12.03.2021.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Поляков

Б.М. Грек