ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021м. ДніпроСправа № 904/86/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Приватного підприємства "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" (м.Кривий Ріг Дніпропетровської області)

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Цереус-14" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором підряду на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів № 31/16-Л від 01.08.2016 та за договором про надання послуги із цілодобового диспетчерського зв`язку в ліфтах № 31/16-ОДС від 01.08.2016 в загальній сумі 18 269 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Цереус-14" (далі - відповідач) заборгованість:

- за договором підряду на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів №31/16-Л від 01.08.2016 в сумі 15 869 грн. 80 коп.;

- за договором про надання послуги із цілодобового диспетчерського зв`язку у ліфтах від 01.08.2016 в сумі 2 400 грн. 00 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором підряду на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів №31/16-Л від 01.08.2016 в частині повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 15 869 грн. 80 коп. Також позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором про надання послуги із цілодобового диспетчерського зв`язку в ліфтах № 31/16-ОДС від 01.08.2016 в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 2 400 грн. 00 коп.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Слід відзначити, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 11.01.2021, було повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 "За закінченням терміну зберігання" (а.с.145-149).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 50085, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Миколи Світальського, будинок 14, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача (а.с.140).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

При цьому, суд окремо звертає увагу, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких:

- рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 991 Правил);

- рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

Таким чином, зберігання відділенням Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" поштових відправлень суду, які є "Судовими повістками" в розумінні чинного законодавства України в період більше, ніж три робочі дні, а також їх повернення із непередбачених для "Судових повісток" причин є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 11.01.2021, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 11.03.2021 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

З приводу строку розгляду даної справи суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору підряду, строку його дії, порядок та строки виконання робіт, факт виконання та передачі робіт замовнику, загальна вартість робіт, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати. Також предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 01.08.2016 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Цереус-14" (далі - замовник, відповідач) та Приватним підприємством "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" (далі - виконавець, позивач) було укладено договір підряду на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів № 31/16-Л (далі - договір-1, а.с.24-26), відповідно до умов пункту 1.1. якого виконавець зобов`язується від імені замовника, виконувати роботи по технічному обслуговуванню ліфтів, відповідно до умов договору за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Коротченка (нова назва - Миколи Світальського), буд. 14, замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи.

У пунктах 7.1. та 7.2. договору-1 сторони визначили, що договір укладений на термін до 31.12.2016, набуває чинності в момент підписання сторонами; договір вважається продовженим на той самий строк і тих самих умовах, якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення терміну дії договору в письмовій формі не сповістила іншу сторону про його розірвання.

Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У пунктах 2.1. та 2.1.1. договору-1 до технічного обслуговування входять: повне технічне обслуговування ліфтів (згідно "Положення про систему обслуговування та ремонт ліфтів в Україні № 73 від 10.04.2000); аварійно-технічне обслуговування (участь у локалізації надзвичайних ситуацій).

Відповідно до частини 1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до пункту 4.1 договору-1 щомісячна вартість робіт за пунктами 2.1, 2.1.1 договору становить 2 520 грн. 00 коп. у відповідності до узгоджених сторонами відомостей, які є невід`ємною частиною договору.

В пункті 5.1. договору-1 визначено, що факт робіт підтверджується підписанням актів приймання виконаних робіт (форма-2) протягом 3 днів з дати вручення.

В період часу з серпня 2016 року по червень 2018 року Сторонами у двосторонньому порядку були погоджені та підписанні акти приймання виконаних робіт за Договором №31/16-Л на загальну суму 57 960,00 грн. (копії актів та рахунків додаються).

Крім того, 15.06.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1/06/18 до договору-1, в якій сторонами було досягнуто згоди, що після проведення експертного обстеження ліфтів, строк експлуатації яких перевищив 25 років, та надання експертного висновку ДП "Експертно-технічний центр" №-08.4-0089.18, № -08.4-0090.18 від 23.01.2018, ПП "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" бере на себе зобов`язання провести ремонті роботи згідно наданого висновку та рахунку на комплектуючі та виконанні роботи (а.с.76).

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Так, в матеріалах справи наявні відповідні акти та рахунки, а саме: сума основного боргу за договором-1 станом на момент звернення із позовом до суду становить 15 869 грн. 80 коп. та складається з наступних неоплачених платежів:

- рахунок-фактура № СФ-0000044 від 31.12.2017 на суму 2 520 грн. 00 коп. (акт приймання виконаних підрядних робіт № 09/31 за грудень 2017 року); залишок боргу за цим рахунком 2 520 грн. 00 коп.;

- рахунок-фактура № СФ-0000044 від 31.05.2018 на суму 3 720 грн. 00 коп. (акт приймання виконаних підрядних робіт № 09/31 за травень 2018 року); залишок боргу за цим рахунком 1 200 грн. 00 коп.;

- рахунок-фактура № СФ-0000044 від 30.06.2018 на суму 3 720 грн. 00 коп. (акт приймання виконаних підрядних робіт № 09/31 за червень 2018 року); залишок боргу за цим рахунком 3 720 грн. 00 коп.;

- рахунок-фактура № СФ-0000044 від 31.07.2018 на суму 3 720 грн. 00 коп. (акт приймання виконаних підрядних робіт № 09/31 за липень 2018 року); залишок боргу за цим рахунком 3 720 грн. 00 коп.;

- рахунок-фактура № СФ-0000072 від 20.07.2018 на суму 4 709 грн. 80 коп. (акт № Ф-0000034 здачі-прийняття робіт (надання послуг); залишок боргу за цим рахунком 4 709 грн. 00 коп.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Так, згідно з умовами пункту 5.2. договору-1 замовник платить кожен місяць за виконанні роботи пунктів 2.1, 2.1.1 на підставі Акту (Ф-2) не пізніше 30-го числа місяця наступного за звітним. В платіжному документі вказується номер акту виконаних робіт по Ф-2 та період за який проводиться оплата.

При цьому, всупереч вказаним умовам договору-1 відповідач прийняті за актами приймання виконаних підрядних робіт за договором № 31/16-Л від 01.08.2016 роботи у встановлені в договорі-1 строки не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 15 869 грн. 80 коп., що і стало, в тому числі, причиною звернення позивача із позовом до суду.

Крім того, 01.08.2016 між Приватним підприємством "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" (далі - виконавець, позивач) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Цереус-14" (далі - замовник, відповідач) було укладено договір про надання послуги із цілодобового диспетчерського зв`язку в ліфтах № 31/16-ОДС (далі - договір-2, а.с.79-84), відповідно до умов пунктів 1.1. та 1.2. якого виконавець власними силами і за власні кошти встановлює систему диспетчерського зв`язку на ліфти. Устаткування: базова станція диспетчеризації СОЛ-2-5У переговорного пристрою є власністю виконавця. Споживач доручає, а виконавець зобов`язується власними силами виконувати послуги із цілодобового диспетчерського зв`язку у ліфтах за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Коротченка (нова назва - Миколи Світальського), буд. 14 для забезпечення своєчасного виявлення збою у роботі ліфтового обладнання, а споживач відповідно зобов`язується своєчасно оплачувати такі послуги за узгодженим тарифом у строк і на умовах, що передбачені договором-2.

У пунктах 7.1. та 7.2. договору-2 сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016. У разі, коли за місяць до закінчення дії договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідності його перегляду, договір вважається щороку продовженим на той самий строк.

Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пунктів 1.2 та 3.1 договору-2 розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення договору становить 200 грн. 00 коп. за один ліфт. Сума сплати згідно з договором становить 800 грн. 00 коп. на місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором-2 станом на момент звернення з позовною заявою до суду заборгованість становить 2 400 грн. 00 коп. та складається з таких неоплачених платежів:

- рахунок - фактура № ф-0000031 від 31.12.2017 на суму 800 грн. 00 коп. (акт приймання виконаних підрядних робіт № 31/16 - ОДС за грудень 2017 року); залишок боргу за цим рахунком 800 грн. 00 коп.;

- рахунок - фактура № ф-0000031 від 30.06.2018 на суму 800 грн. 00 коп. (акт приймання виконаних підрядних робіт № 31/16 - ОДС за червень 2018 року); залишок боргу за цим рахунком 800 грн. 00 коп.;

- рахунок - фактура № ф-0000031 від 31.07.2018 на суму 800 грн. 00 коп. (акт приймання виконаних підрядних робіт № 31/16 - ОДС за липень 2018 року); залишок боргу за цим рахунком 800 грн. 00 коп.

Таким чином, факт надання позивачем послуг за договором-2 підтверджується матеріалами справи.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття послуг за зазначеними актами відповідачем також не заявлено.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договору-2 в частині виконання його зобов`язань за ним.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, в пункті 3.2 договору-2 визначено, що споживач оплачує надані послуги протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Як зазначає позивач, ним взяті на себе зобов`язання щодо надання обумовлених договором-2 послуг виконані у повному обсязі та належним чином, претензій щодо якості та обсягу наданих послуг відповідач з моменту їх надання і до теперішнього часу не висловлював. Однак, відповідач вартість наданих послуг на суму 2 400 грн. 00 коп. у повному обсязі не оплатив, що і стало, в тому числі, причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження оплати виконаних позивачем за договором-1 робіт на суму 15 869 грн. 80 коп. та наданих за договором-2 послуг на суму 2 400 грн. 00 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Більше того, відповідно до частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, у зобов`язальних правовідносинах вина особи, яка порушила зобов`язання, презюмується і саме на неї покладається обов`язок з доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 908/1399/17.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати виконаних позивачем за договором-1 робіт в сумі 15 869 грн. 80 коп. та заборгованості за надані відповідно до договору-2 послуги в сумі 2 400 грн. 00 коп., а всього 15 869 грн. 80 коп. основного боргу.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 102 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Цереус-14" про стягнення заборгованості за договором підряду на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів № 31/16-Л від 01.08.2016 та договором про надання послуги із цілодобового диспетчерського зв`язку в ліфтах № 31/16-ОДС від 01.08.2016 в загальній сумі 18 269 грн. 80 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Цереус-14" (50085, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Миколи Світальського, будинок 14; ідентифікаційний код 40410713) на користь Приватного підприємства "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" (50085, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Миколи Світальського, будинок 15, квартира 128; ідентифікаційний код 38334749) 18 269 грн. 80 коп. - основного боргу та 2 102 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.03.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко