РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2021Справа № 910/10849/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМВЕЙ ТРЕЙДІНГ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОТЧБЕГ"

про стягнення безпідставно набутих коштів 1 897 300,00 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Салацька О.В.

Представники сторін: згідно протоколу судового засіданні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМВЕЙ ТРЕЙДІНГ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОТЧБЕГ" про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 1 897 300,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору поставки, укладеного між сторонами у спрощений спосіб, позивач перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 2 397 300 грн., однак, відповідач обумовлений договором товар не поставив, повернув частину попередньої плати у розмірі 500 000 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 1 897 300,00 грн. безпідставно набутих коштів.

Ухвалою суду від 28.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

25.08.2020 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач ухилявся від одержання товару на суму попередньої оплати, тому стягнення на підставі ст. 1212 безпідставно набутих коштів є неправомірним.

09.09.2020 позивачем подано суду відповідь на відзив, в якій він проти викладених у відзиві обставинах заперечував. Пояснив, що протягом 11 березня - 6 квітня 2020 року ним було перераховано на рахунок відповідача 4 306 300 грн. в якості попередньої оплати за поставку масок медичних, проте товар відповідачем було поставлено частково на суму 2 431 728 грн., а також повернуто 500 000 грн. попередньої оплати.

16.09.2020 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких проти викладених обставинах, заперечував, посилаючись на те, що ним прострочення поставки товару не допущено.

16.09.2020 позивачем подано до суду заяву про зміну підстав позову шляхом їх доповнення. У вказаній заяві позивач зазначив, що між сторонами у справі була домовленість про поставку відповідачем позивачу не менше ніж 200 000 шт. масок у тиждень. Всупереч указаним домовленостям відповідач товар на суму 1 897 300 грн. не поставив, у наслідок цього позивач на підставі ч. 3 ст. 612 ЦК України, ч. 2 ст. 220 ГК України відмовився від прийняття зобов`язання відповідача щодо поставки товару у зв`язку із втратою інтересу до нього.

16.11.2020 позивач подав суду відповідь на запитання відповідача.

12.02.2021 від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо окремих питань, які виникли при розгляді справи.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Протягом 11 березня - 6 квітня 2020 року позивачем перераховано на рахунок відповідача 4 306 300 грн. в якості попередньої оплати з поставку масок медичних.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах платіжними дорученнями №№ 251 від 11.03.2020, 260 від 13.03.2020, 262, 267 від 16.03.2020, 294 від 22.03.2020, 326, 327, 328 від 31.03.2020, 335 від 01.04.2020, 340 від 02.04.2020, 342 від 03.04.2020, 356 від 06.04.2020.

Також вказані оплати визнаються сторонами у справі, тому відповідно до ст. 75 ГПК України не потребують повторному доказуванню.

Відповідачем здійснено поставку обумовленого товару на суму 2 431 728 грн. та повернуто позивачу 500 000 грн. попередньої оплати.

Це підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних № 1 від 16.03.2020, №2 від 19.03.2020, №3 від 26.03.2020, №7 від 01.04.2020, платіжним дорученням № 191 від 04.05.2020. Також не заперечується сторонами.

Також суду доведено, що з метою виконання своїх зобов`язань з поставки товару Відповідач з отриманих від Позивача коштів в сумі 4 806 300грн. (в т.ч. 20% ПДВ) , з яких 500 00грн. повернуто Позивачу , витратив 3 681 875,94грн. (в т.ч. 20% ПДВ), які включають:

- 1 181 967,80грн.- витрати на матеріали;

- 2 436 830,00грн. -витрати на виробництво;

- 63 078,14грн. - витрати на оренду складу для зберігання товару.

Відповідно до статті 1 ГК України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Статтею 4 ГК України передбачено, що не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України (частина 1). Проте, частиною 2 цієї статті передбачено, що особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Вказані положення кореспондуються з частиною 1 статті 175 ГК України, згідно з якою майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару, шляхом укладення договору поставки у спрощений спосіб, а дії сторін щодо направлення платіжних доручень на оплату товару та його оплати, прийняття до виконання замовлень товарів засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків, що не суперечить вимогам ст. 181 ГК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, строк для виконання відповідачем прийнятого ним зобов`язання перед позивачем не встановлений. Тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України позивач набув права вимагати його виконання у будь-який час.

Доказів вчинення ним такої вимоги у визначеній формі суду не надано. Заявлені у справі вимоги також не стосуються примусового виконання відповідачем обов`язку в натурі.

Доводи позивача про те, що між сторонами була досягнута домовленість про поставку відповідачем позивачу не менше ніж 200 000 шт. масок у тиждень, суд оцінює критично, оскільки доказів домовленості про поставку у таки строки суду не надано, у т.ч. з наданих позивачем роздруківок електронного листування між сторонами у програмі Телеграм не вбачається, що сторони домовилися про строки поставки.

Крім того, відповідач листом № 01-05/08/20 від 05.08.2020 повідомив позивача про його готовність до поставки товару вартістю 1 250 752 грн. за адресою: м. Київ, вул. В.Чорновола, 41. Просив повідомити про бажаний час отримання вказаного товару.

Факт відправки вказаного листа підтверджується наявним у матеріалах справи описом поштового відправлення та накладною № 6668 від 05.08.2020.

Жодної відповіді на вищезазначений лист відповідачем отримано не було.

Згідно вимог ст. 689 ЦК України Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 664 ЦК України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Таким чином, відповідач проінформував позивача про готовність його до передачі товару в обумовленому сторонами місці.

Згідно вимог ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 615 ЦК України внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Враховуючи, що відповідач повідомив позивача про його готовність до поставки товару, то відповідно до вимог ст. 612 ЦК України його прострочення не настало.

Посилання позивача на вимогу № 22 від 06.07.2020 в якій він в односторонньому порядку припинив договірні зобов`язання між сторонами у справі безпідставні, оскільки із тексту вказаної вимоги слідує, що позивач вказує, що домовленості між сторонами у справі з приводу поставки товару не досягнуто, та вимагає у відповідача про повернення йому 4 306 300 грн. безпідставно одержаних коштів.

Доказів припинення спірного договору в установленому порядку суду не надано.

Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи, що спірний договір між сторонами не припинено, кошти у розмірі 1 897 300 грн. набуті відповідачем підставно, відповідна підставі згодом не відпала, то у задоволенні позову, заявленого за ст. 1212 ЦК України, слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76 - 80, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМВЕЙ ТРЕЙДІНГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОТЧБЕГ" про стягнення 1 897 300,00 грн., відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.03.2021

Суддя І.І.Борисенко