ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 березня 2021 року Справа № 903/551/20

за позовом: Приватного акціонерного товариства Волинська фондова компанія

до відповідача Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1

про стягнення 3295566,08 грн.

Головуючий суддя Вороняк А.С.

Судді: Якушева І.О.,

Дем`як В.М.,

секретар судового засідання Коритан Л. Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Дзюрило А.Р., адвокат, довіреність №965/1 від 06.11.2019

від відповідача: Безрода Р.С., адвокат, ордер серії АА №1018803 від 10.02.2020

Суть спору: 31.07.2020 Приватне акціонерне товариство Волинська фондова компанія звернувся до господарського суду з позовною заявою до Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1 про стягнення 3295566,08 грн., з них: 1867504,95 грн. орендної плати, 88404,44 грн. пені, 205783,05 грн. інфляційних втрат, 1133873,64 грн. 28% річних (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.01.2021).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди №24 від 12.07.2017, укладеного між сторонами у справі, щодо повної та своєчасної оплати за оренду 2-х одиниць техніки(трактори с/г MF7722 Dyna-6 в компл.(2017)) в сумі 1867504,95 грн., відповідач повинен сплатити на користь позивача пеню, інфляційні втрати та 28% річних.

Ухвалою суду від 05.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 02.09.2020.

20.08.2020 на адресу суду надійшло клопотання ФГ Західний Буг ОСОБА_1 від 18.08.2020 про зупинення провадження у справі, в якому представник відповідача просить суд зупинити провадження у справі до вирішення Господарським судом Волинської області справи №903/131/20 за позовом ФГ Західний Буг до ПрАТ Волинська фондова компанія про визнання договорів недійсними.

26.08.2020 на адресу суду надійшов відзив від 25.08.2020, в якому відповідач повністю не погоджується з позовними вимогами, вважає позов необґрунтованим та безпідставним, оскільки укладення договорів поставки №252Т та оренди №24 спрямовано на приховування іншого правочину договору фінансового лізингу, який сторони насправді вчинили. Щодо інфляційних втрат та пені зазначає, що позивачем розрахунок здійснено неправильно. В частині нарахування пені не враховано позовної давності та початку прострочення стосовно кожної окремої місячної орендної плати та припинення нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Також, до відзиву додає контрозрахунок нарахувань пені, інфляційних втрат та попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

Ухвалою суду від 02.09.2020 повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 30.09.2020.

22.09.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач враховуючи заперечення відповідача зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1 2998449грн., з них: 1867504,95 грн. орендна плата, 89477,39 грн. пеня та 161676,42 грн. інфляційні втрати, 879790,24 грн. 28% річних, а також просить суд винести ухвалу про повернення на користь позивача частини сплаченого судового збору у розмірі 1148,70 грн.

22.09.2020 від позивача надійшли письмові заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, в яких позивач зазначає, що зупинення провадження призведе до затягування судового процесу, а клопотання відповідача є результатом його недобросовісної поведінки.

У судовому засіданні 30.09.2020 суд ухвалив на місці прийняти заяву позивача про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 30.09.2020 позивачу було повернуто 1148,70 грн. судового збору.

Крім того, у судовому засіданні 30.09.2020 суд ухвалив на місці відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі через необґрунтованість об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення Господарським судом Волинської області справи №903/131/20 за позовом ФГ Західний Буг до ПрАТ Волинська фондова компанія про визнання договорів недійсними, договору оренди №24 від 12.07.2017 .

У судовому засіданні 30.09.2020 судом оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 15.10.2020.

15.10.2020 на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зменшує розмір позовних вимог щодо пені та просить суд стягнути з Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1 2997369,17грн., з них: 1867504,95 грн. орендна плата, 88397,56 грн. пеня та 161676,42 грн. інфляційні втрати, 879790,24 грн. 28% річних.

В судовому засіданні 15.10.2020 суд ухвалив на місці прийняти заяву позивача про зменшення позовних вимог та закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 04.11.2020.

Ухвалою суду від 15.10.2020 повідомлено відповідача, що розгляд справи по суті відбудеться 04.11.2020.

В судовому засіданні 04.11.2020 судом на місці постановлено оголосити перерву до 19.11.2020.

17.11.2020 від представника позивача надійшла заява про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу адвоката, понесених позивачем, в розмірі 25000 грн.

18.11.2020 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає, що позивачем не враховано при розрахунках пені, що нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а розрахунок 28 % річних заявлений поза межами строку позовної давності.

19.11.2020 судом постановлено розгляд справи №903/551/20 призначити в колегіальному складі господарського суду.

20.11.2020 від позивача надійшли додаткові пояснення №128 від 19.11.2020, в яких позивач стверджує, що твердження відповідача, що свідоцтва про реєстрацію машини на трактори передані в оренду, датовані 22.11.2017 не заслуговує на уваги, відповідач після того як отримав свідоцтва про реєстрацію машин був зобов`язаний провести їх тимчасову реєстрацію та отримати свідоцтва, виписані на своє ім`я. Звертає увагу суду на те, що оскільки договір оренди № 24 від 12.07.2017 не визнано судом недійсним, тому всі зобов`язання за ним повинні виконуватись належним чином.

Ухвалою суду від 23.11.2020 прийнято справу до розгляду в колегіальному складі суду, повідомлено сторони, що підготовче засідання відбудеться 03.12.2020.

В судовому засіданні 03.12.2020 було постановлено на місці оголосити перерву до 12.01.2021.

15.12.2020 на адресу суду надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, у зв`язку з тим, що в провадженні Господарського суд Волинської області є справа №903/131/20 за позовом ФГ Західний Буг до ПрАТ ВФК про визнання недійсними договорів, зокрема, договору оренди №24 від 12.07.2017. 04.11.2020 Господарським судом Волинської області було винесено рішення у справі №903/131/20, яке оскаржується ФГ Західний Буг в апеляційному порядку. Відтак, задоволення судом позову ФГ Західний Буг про визнання недійсним договору оренди №24 від 12.07.2017 у справі №903/131/20 виключатиме можливість задоволення судом позовних вимог ПрАТ ВФК про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди, що є предметом розгляду справи №903/551/20. Просить суд зупинити провадження у даній справі до вирішення Північно-західним апеляційним господарським судом справи №903/131/20.

Ухвалою суду від 12.01.2021 провадження у справі № 903/551/20 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 903/131/20, що розглядається Північно-західним апеляційним господарським судом.

25.01.2021 провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 02.02.2021.

28.01.2021 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог №12 від 28.01.2021, в якій позивач просить суд стягнути із відповідача 3295566,08 грн., з них: 1867504,95 грн. орендної плати, 88404,44 грн. пені, 205783,05 грн. інфляційних та 1133873,64 грн. 3% річних, яка була прийнята судом.

02.02.2021 у судовому засіданні було постановлено на місці закрити підготовче провадження та призначити справу по суті на 09.02.2021.

09.02.2021 у судовому засіданні було постановлено на місці задовольнити клопотання представника відповідача та відкласти розгляд справи на 02.03.2021.

02.03.2021 від відповідача надійшли заперечення на заяву про стягнення судових витрат позивачем, в якій відповідач зазначив, що не погоджується із розподілом судових витрат, оскільки вартість наданої адвокатом позивача правничої допомоги не відповідає критерію розумності та складності справи.

У судовому засіданні 02.03.2021 представник позивача позов з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.01.2021 підтримала, просила задовольнити. Додатково повідомила, що докази судових витрат з оплати послуг адвоката будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення по справі на підставі ч.8 ст. 129 ГПК України.

У судовому засіданні 02.03.2021 представник відповідача позов заперечив з підстав, викладених у відзиві, додаткових поясненнях, просив суд у задоволенні позову відмовити. Додатково повідомив, що докази судових витрат з оплати послуг адвоката будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення по справі на підставі ч.8 ст. 129 ГПК України.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, закінчення процесуальних строків розгляду справи, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

12 липня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Волинська фондова компанія» (далі - Орендодавець, Позивач) та Фермерським господарством «Західний Буг» ОСОБА_1 (далі - Відповідач) був укладений Договір оренди №24 (далі - Договір оренди)(а.с.17-18 Том 1).

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди, сторони досягли домовленості про передачу Орендодавцем Орендарю у зворотне (обов`язкове до повернення), строкове, платне користування 2 - х одиниць техніки: Трактори с/г МF7722 Dупа-6 в компл. (2017) (надалі - майно), які належать Орендодавцеві на праві власності, вартістю за одиницю 2618008,80 гривень, в т.ч. ПДВ 20%, що становить 88 000,00 (вісімдесят вісім тисяч) євро за максимальним середнім міжбанківським курсом продажу євро до гривні по результатах торгів на міжбанківській валютній біржі України за 12.07.2017 року (29,7501 гривень за 1 євро), загальною вартістю 5236017,60 гривень, в т.ч. ПДВ 20%, що становить 176000,00 (сто сімдесят шість тисяч) євро за максимальним середнім міжбанківським курсом продажу євро до гривні за 12.07.2017 року (29,7501 гривень за 1 євро). Сторони досягли домовленості, що інформація про максимальний середній міжбанківський курс продажу євро до гривні для виконання умов даного Договору отримується на сайті /httр://udinform/com/ в розділі «Фінансовий огляд», табличка Міжбанківський ринок, графа «Мах за період, АSК».

Фактична передача майна в оренду підтверджується актами прийому-передачі майна в оренду від 14.07.2017 Трактор с/г МF7722 Dуnа-6 в компл. (2017) №VККМХ66ЕТНВ111014 (далі - Трактор 1) та від 01.08.2017 - Трактор с/г МF7722 Вупа-6 в компл. (2017) №VККМХ66ЕТНВ161010 (далі - Трактор 2)(а.с. 19,20 Том 1).

Згідно п.4.1. Договору оренди, договір вступає в дію з моменту підписання та передачі майна в оренду за актом прийому-передачі і діє протягом 1 (одного) місяця з моменту передачі майна за актом прийому-передачі. У випадку, якщо за 3 дні до закінчення строку дії даного Договору жодна із сторін письмово (в т.ч. по факсу) не заявить про бажання розірвати даний Договір або внести до нього зміни, Договір вважається пролонгованим на такий же строк на тих же умовах.

Відповідно до п.1.2. Договору оренди орендна плата за місяць, з урахуванням індексації, становить за 1 одиницю 36364,00 гривень, з урахуванням ПДВ - 20% за 2 одиниці становить 69765,00 гривень.

При цьому, у викладеному п.1.2 Договору оренди редакції було допущено помилку, оскільки фактично сторонами було досягнуто домовленості, що за Трактор 1 орендна плата за місяць становить 36364,00 грн., з урахуванням ПДВ, а за Трактор 2 - 33401,00 грн., з урахуванням ПДВ. Вказані обставини були викладені ПрАТ «ВФК» у листі від 17.09.2019 вих.№812 та надіслано ФГ «Західний Буг» разом із додатковою угодою(а.с.69, 70 Том 1).

Факт узгодження сторонами орендної плати по Договору оренди за майно в сумі підтверджується актами здачі-прийняття робіт по Договору оренди помісячно від 31.08.2017 по 30.11.2018, які були підписані відповідачем без зауважень(а.с.41-56) на загальну суму 1138058,40 грн.. Акти здачі-прийняття робіт по Договору оренди помісячно від 31.12.2018 по 31.07.2019(а.с. 57-64 Том 1) на загальну суму 558120 грн. були надіслані позивачем разом із супровідним листом від 28.08.2019 №762, проте відповідачем залишилися не підписаними та не повернутими(а.с. 88,89 Том 1).

Акти здачі-прийняття робіт по Договору оренди від 31.08.2019 та від 31.10.2019 на суму загальну 139530 грн.(а.с. 65, 66 Том 1) був надісланий позивачем разом із супровідним від 15.07.2020 №334, проте відповідачем залишилися не підписаними та не повернутими(а.с. 85 Том 1).

Акт здачі-прийняття робіт по Договору оренди від 30.09.2019 на суму 69765 грн.(а.с. 67 Том 1) був надісланий позивачем разом із супровідним від 09.10.2019 №866, проте відповідачем залишився не підписаним та не повернутим(а.с. 83 Том 1).

Акт здачі-прийнятгя робіт (надання послуг) №466 від 24.02.2020 на суму 267031,55 грн.(а.с.68 Том 1) був надісланий позивачем супровідним листом від 19.03.2020 №124, проте відповідачем залишився не підписаним та не повернутим(а.с. 81 Том 1).

Загальна сума орендної плати за вказаний період становить 2172504,95 грн., що підтверджується даними карточки рахунку 361 по Договору оренди №24 від 12.07.2017 року по ФГ «Західний Буг» ОСОБА_1 .

Зазначені акти здачі-прийняття робіт були частково оплачені відповідачем на суму 305000 грн., що стверджується виписками з банку за період з 30.05.2018 по 08.02.2019(а.с. 24-40 Том 1).

Судом встановлено, що зі сторони відповідача відсутні зауваження щодо нарахування та розміру орендної плати на суму 1867504,95 грн., контрозрахунку в цій частині не подано.

Як вбачається із матеріалів справи, трактори за договором поставки №252/Т від 12.07.2017(а.с.109,110 Том 1) були поставлені відповідачу згідно з видатковою накладною №350 від 14.02.2020(а.с.23 Том 1), яку позивач направив 25.02.2020, а відповідач отримав 03.03.2020, однак, ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 в той же час зазначену видаткову накладну не підписав та не заявив про відмову від прийняття товару.

Судом встановлено, що товар за договором поставки №252/Т від 12.07.2017 на момент складання вищезазначеної видаткової накладної перебував у володінні та користуванні відповідача на підставі Договору оренди, що є підставою даного позову, актів приймання-передачі майна в оренду від 14.07.2017р. та від 01.08.2017р., товарно-транспортних накладних №П393 від 14.07.2017р.(а.с.29,30 Том 2), №000000208 від 01.08.2017р.(а.с.31,32 Том 2).

Таким чином, Договір оренди припинив свою дію 03.03.2020 з моментом переходу права власності на майно до ФГ «Західний Буг».

Згідно п.1.4 Договору орендар зобов`язаний сплатити орендну плату за весь час користування майном до моменту його передачі орендодавцеві за актом приймання передачі, незалежно від строку дії цього договору.

Відповідно до п.п. 1.3.-1.4. Договору оренди орендна тата сплачується Орендарем Орендодавцю протягом 3 (трьох) днів з моменту передачі майна за Актом приймання-передачі. У випадку пролонгації строку дії Договору, орендна плата сточується протягом 3 (трьох) днів з дня пролонгації строку дії даного Договору.

Орендар зобов`язаний сплатити орендну тату за весь час користування майном до моменту його передачі Орендодавцеві за актом приймання-передачі, незалежно від строку дії цього Договору.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1,6 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ч.ч.1, 5 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 285 ГК України визначено, що орендар, зокрема, зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Аналогічний обов`язок Орендаря визначений і у п. 5.2.3. Договору оренди.

Однак, в порушення умов укладеного між сторонами Договору оренди, орендар не сплачував Орендодавцю орендну плату в строки передбачені умовами Договору оренди.

Частинами 1, 4 статті 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений За погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Таким чином, станом на дату подання цього позову загальна сума заборгованості відповідача по сплаті орендної плати відповідно до Договору оренди становить 1867504,95 грн., в тому числі ПДВ - 20%.

Відповідно до п. 7.3. Договору за прострочення здійснення платежів за даним Договором винна сторона зобов`язується сплатити іншій пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Так, частинами 1, 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" грошовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу і а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 1 7.12.2013 №14).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначеної правової позиції дотримується Судова палата у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у постанові від 25.05.2016 у справі №6-1138цс15.

Суд звертає увагу на те, що згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Перевіривши розрахунок нарахованої позивачем пені в розмірі 88404,44 грн. грн., судом встановлено, що остання підставна, обґрунтована, нарахована в межах строку позовної давності, по кожному місяці окремо, тому підлягає до задоволення, а пояснення відповідача, щодо неврахуванням позивачем строку позовної давності відхиленню як безпідставні.

Крім того суд зазначає, що позивачем змінено розрахунок нарахувань пені у заяві про збільшення позовних вимог від 28.01.2021, на яку відповідачем контрозрахунку чи заперечень не подано.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Згідно ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Судом не приймаються заперечення відповідача в частині нарахування пені понад 6-ти місячний строк(що становить на думку відповідача 180 днів) як безпідставні, оскільки позивачем нарахування здійснені в межах 6-ти місячного строку від дня коли зобов`язання мало бути виконано, з врахуванням кількості днів у відповідних місяцях.

Згідно п. 7.4. Договору у разі прострочення Орендарем сплати орендної плати. Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 28 % річних від простроченої суми за кожен день прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 904/8958/17.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих позивачем інфляційних втрат в сумі 205783,05 грн. та 28 % річних в сумі 1133873,64 грн., встановив, що останні підставні, обґрунтовані, нарахована в межах строку позовної давності, по кожному місяці окремо, тому підлягають до задоволення, а пояснення відповідача, щодо неврахуванням позивачем строку позовної давності відхиленню як безпідставні.

Крім того суд зазначає, що позивачем змінено розрахунок нарахувань 28% річних та інфляційних втрат у заяві про збільшення позовних вимог від 28.01.2021, на яку відповідачем контрозрахунку чи заперечень не подано.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Судом відхиляються заперечення відповідача, що укладені сторонами правочини є недійсними, оскільки підписані в один і той же день, з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили договору фінансового лізингу, з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 18.12.2019 по справі №761/29966/16-ц вказав, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Велика Палата Верховного Суду виклала свою позицію про преюдицію таким чином: «Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що відображено у мотивувальній частині судового рішення.» (пункт 32 постанови від 03.07.2018 р. у справі № 917/1345/17).

Відносини, які існують між сторонами, були предметом розгляду судових справ.

У п. 41.1 Постанови Верховного суду від 29 січня 2020 року у справа №903/154/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" до Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 про стягнення 4443930,17 грн та за зустрічним позовом Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" про визнання договорів поставки №252/Т від 12.07.2017 та договору оренди №24 від 12.07.2017 удаваними зазначив, що приймаючи рішення про визнання договорів поставки та оренди від 12.07.2017 недійсними, суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив вимоги частини 2 статті 237 ГПК України. При цьому, судом не встановлено, а матеріали справи не свідчать, що Відповідачем за первісним позовом (Позивач за зустрічним позовом) була подана відповідна заява, визначена частиною 3 статті 237 ГПК України. Верховний суд постановив рішення Господарського суду Волинської області від 12.08.2019 у справі №903/154/19 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову(про визнання договорів поставки №252/Т від 12.07.2017 та договору оренди №24 від 12.07.2017 удаваними) змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Також у справі № 903/131/20 за первісним позовом Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Волинська Фондова Компанія" про визнання договорів недійсними та за зустрічним позовом: Приватного акціонерного товариства "Волинська Фондова Компанія" до відповідача: Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 про стягнення 2772299,17 грн. брали участь ті самі особи, стосовно яких судами встановлено ряд обставин.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Отже, одним із видів судових рішень є постанови суду, а відтак обставини, які встановлюються в постановах суду мають преюдиційне значення.

Північно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 903/131/20 залишив рішення Господарського суду Волинської області від 04.11.2020 про відмову у задоволенні первісного позову про визнання недійсними договору поставки №252/Т від 12.07.2017 та договору оренди №24 від 12.07.2017 без змін.

У постанові від 12.01.2021 у справі № 903/131/20 Північно-західний апеляційний господарський суд: «погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем за первісним позовом вимоги про визнання недійсним договору поставки, як такого, що поряд з договором оренди приховує укладення договору фінансового лізингу, є необґрунтованими».

Оскільки у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Волинська Фондова Компанія" про визнання договорів недійсними відмовлено, постанова та рішення суду набрали законної сили 12.01.2021, отже є преюдиціальним фактом, що не потребує доказування. Крім того, враховуючи ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд не має права виходити за межі позовних вимог.

Також судом не приймаються заперечення відповідача, що на момент укладення договору оренди у позивача було відсутнє право власності на товар, з огляду на таке.

Північно-західним апеляційний господарський суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 903/131/20 встановлено: «Право власності на зазначений трактор перейшло до відповідача за первісним позовом 05.05.2017р., що підтверджується інвойсом № від 05.05.2017, п. 7.2 договору поставки обладнання №4VFK-4М-2015 від 16.12.2015р., укладеного між ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" та компанією AGCO INTERNATIONAL GmbH та додатком до зазначеного договору №1.22 від 05.05.2017р. Інший трактор - № НОМЕР_1 також не придбавався по заявці та специфікації ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 , він був замовлений ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" в компанії AGCO INTERNATIONAL GmbH 22 травня 2017 року, тобто, задовго до укладення спірних договорів, відповідно до замовлення №1000928, та поставлений Відповідачу за первісним позовом відповідно до інвойсу № від 27.07.2017р. Зазначене також підтверджується листом виробника Товару компанії AGCO INTERNATIONAL GmbH від 10.03.2020 року. Право власності на зазначений трактор перейшло до Відповідача за первісним позовом 27.07.2017р., що підтверджується інвойсом № від 27.07.2017р., п. 7.2 договору поставки обладнання №4VFK-4М-2015 від 16.12.2015р., укладеного між ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" та компанією AGCO INTERNATIONAL GmbH, додатком до зазначеного договору №1.23 від 27.07.2017р… Суд апеляційної інстанції вважає, що договір поставки укладений з дотриманням вимог ст. 656 ЦК України. Крім того право власності на трактори, що є предметом договору поставки, набуті відповідачем за первісним позовом у власність 05.05.2017р. та відповідно 27.07.2017р., тобто до настання обов`язку ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" (продавця) здійснити поставку зазначених тракторів…А тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що право власності на трактор № НОМЕР_2 виникло у ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" 05.05.2017р. згідно з інвойсом № від 05.05.2017р., а право власності на трактор № НОМЕР_1 виникло у ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" 27.07.2017р. згідно з інвойсом № від 27.07.2017р... Таким чином, твердження позивача за первісним позовом про те, що на відміну від договорів поставки та оренди, договір фінансового лізингу передбачає можливість його укладення до того, як право власності на відповідний товар буде набуте лізингодавцем, не заслуговує на увагу, оскільки договір поставки та договір оренди можуть бути укладені на майно, яке є у продавця/орендодавця на момент укладення договору або буде придбане, набуте продавцем/орендодавцем, у майбутньому».

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, тому підлягають до задоволення в сумі 3295566,08 грн., з них: 1867504,95 грн. орендної плати, 88404,44 грн. пені, 205783,05 грн. інфляційних втрат, 1133873,64 грн. 28% річних.

У порядку ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 49449,69 грн. за розгляд позовних вимог в сумі 3295566,08 грн., які задоволені судом, покладається на відповідача.

Частиною 8 ст.129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ст.221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

02.03.2021 представниками сторін було заявлено усні клопотання, що докази судових витрат з оплати послуг адвоката будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення по справі на підставі ч.8 ст. 129 ГПК України.

З огляду на вищевказане, для вирішення питання про розподіл витрат з оплати послуг адвоката необхідно призначити судове засідання.

Керуючись ст.73-79, 86, 129,185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути із Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1 (Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. Ганни Жежко, 9, ) на користь Приватного акціонерного товариства Волинська фондова компанія (Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 16, код ЄДРПОУ 13356,08 грн., з них: 1867504,95 грн. орендної плати, 88404,44 грн. пені, 205783,05 грн. інфляційних втрат, 1133873,64 грн. 28% річних та 49449,69 грн. судового збору.

3. Судове засідання по розподілу судових витрат з оплати послуг адвоката призначити на 10 год. 16.03.2021.

Повний текст рішення буде складено протягом 10 днів з моменту проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено

10.03.2021

Головуючий суддя А. С. Вороняк

Судді Якушева І.О.

Дем`як В.М.