номер провадження справи 27/160/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 Справа № 908/2356/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., секретаря судового засідання Шолохова С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" (52511 Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Майське, вул. Герцена, буд. 16-а, ідентифікаційний код юридичної особи 35728656)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілброк" (69032 м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 1, ідентифікаційний номер юридичної особи 13612147)

про стягнення 72 476 грн. 44 коп.

за участю

представника позивача: Сироткін С.С., дов. б/н від 23.01.2019

представник відповідача: Чмут С.В., ордер АР № 102545 від 07.10.2020

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілброк" 72 476 грн. 44 коп. суми неповернутої предоплати у зв`язку з одностороннім розірвання договору № 13/08 від 13.08.2015.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2356/20 та визначено до розгляду судді Дроздової С.С.

Ухвалою суду від 18.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2356/20, присвоєно справі номер провадження 27/160/20.

Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 08.10.2020.

07.10.2020 представник позивача надіслав на електрону адресу (вх. № 19667/08-08/20 від 07.10.2020) та на поштову адресу суду заяву (вх. № 19750/08-08/20 від 07.10.2020) про відкладення судового засідання, на іншу, визначену судом дату, після 20 жовтня 2020 року. Встановити строк позивачу для надання відповіді на відзив, а відповідачу заперечень на відповідь на відзив. Крім того, просив суд дозволити позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" прийняти участь в наступному судовому засіданні у справі № 908/2356/20 в режимі відеоконференції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області (49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1), або Центральному апеляційного господарському суду (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65), або Бабушкінському районну суду м. Дніпропетровська (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57), або Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області (52005, Дніпропетровська область, смт. Слобожанське, вул. Теплична, 7) забезпечити проведення наступного судового засідання у справі № 908/2356/20 в режимі відеоконференції.

Від відповідача 07.10.2020 на поштову адресу суду надійшов письмовий відзив (вх. № 19756/08-08/20 від 07.10.2020), відповідно до якого зазначив, що позивач стверджував, що загальна сума боргу відповідача за Договором складає 72 476 грн. 44 коп., посилаючись на Акт звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.2017 по 29.12.2017 року, який, нібито, підписаний відповідачем та оригінал якого, на думку позивача, повинен знаходиться у відповідача, з цього приводу останній зазначив, що Акт звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.2017 по 29.12.2017 року на суму 72 476 грн. 44 коп. відповідач від позивача не отримував, не підписував та тому не має жодної можливості надати оригінал вказаного Акту. З цих підстав копія Акту звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.2017 по 29.12.2017 року, надана позивачем суду, є неналежним та недопустимим доказом у справі. Також відповідач не визнає суму боргу перед позивачем у розмірі 72 476 грн. 44 коп., тому що при визначенні суми боргу позивачем не враховано поставку продукції на суму 36 582 грн. 36 коп., що її було здійснено за накладною № 152 від 17.08.2017. Відповідач вважає, що позивач свідомо приховав від суду факт постачання йому продукції на суму 36 582 грн. 36 коп., безпідставно збільшивши на неї суму позовних вимог до відповідача. Відповідач зазначив, що твердження позивача про те, що станом на 09.09.2020 відповідач не повернув позивачу суму отриманої передоплати за поставлену продукцію у розмірі 72 476грн. 44 коп. не відповідає фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 08.10.2020 відповідно до ст. 216 ГПК України розгляд справи було відкладено на 17.11.2020.

30.10.2020 на електрону адресу суду (вх. № 21282/20 від 30.11.2020) та 03.11.2020 на поштову адресу суду (вх. № 21468/08-08/20 від 03.11.2020) представник позивача надіслав відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої вказано, що посилання відповідача на те, що Акт звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.2017 по 29.12.2017 року на суму 72 476 грн. 44 коп. відповідач від позивача жодних засобом зв`язку не отримував, не підписував та тому не має жодної можливості надати оригінал вказаному Акту, викликає подив, оскільки з копії цього Акту чітко вбачається відбиток печатки відповідача, на якій видно назву відповідача, його місцезнаходження та код ЄДРПОУ. При цьому, жодних доказів того, що печатку відповідача було викрадено або ж підроблено, та що з цього приводу відповідачем подавались заяви до ЗМІ, правоохоронних органів тощо, відповідач не надав. Отже, з зазначеного слідує, що відбиток печатки на Акті звірки належить саме відповідачу, а твердження відповідача про те, що він не отримував зазначеного Акту та не підписував його, не відповідає дійсності. Навіть за візуального порівняння відбиток печатки відповідача, що міститься в Акті звірки, повністю відповідає відбитку печатки, що міститься в інших документах відповідача, наприклад, в відзиві на позовну заяву. Копія накладної № 152 від 17.08.2017 року на суму 36 582 грн. 36 коп. не є належним доказом у справі, оскільки не відповідає вимогам до первинних документів. Отже, неможливо перевірити наявність або відсутність повноважень осіб, які начебто брали участь у прийнятті товару за зазначеною накладною. При цьому, навіть в посиланні на довіреність зазначено: «Приложение № 3 від 17.03.2017 р ч/з Катайцеву С.А. », тобто, незрозуміло, додатком до чого саме є додаток № 3, який не наданий відповідачем, а також незрозуміло, на кого виписано зазначену довіреність або ж додаток № 3, і що означає «ч/з». Також позивач ставить під сумнів відповідність поданої копії накладної № 152 від 17.08.2017 року на суму 36 582 грн. 36 коп., долученої відповідачем до відзиву на позовну заяву, оригіналу. Більше того, зазначена накладна та начебто прийняття товару за нею не відображені і в бухгалтерському та податковому обліку позивача, доказом чого є Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) - додаток 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року - та лист директора позивача від 28.10.2020 № 1, в якому зазначено, що «надходження товару від ТОВ «Стілброк» по накладній № 152 від 17.08.2017 року на суму 36 582грн. 36 коп. у бухгалтерському обліку ТОВ «Союз-Спецтехніка» відсутнє. Отже, на думку позивача, поставка товару за накладною № 152 від 17.08.2017 року не відбувалась.

17.11.2020 представниками сторін до канцелярії суду було надано спільну заяву (вх. № 22520/08-08-20 від 17.11.2020) , в порядку ст. 250 ГПК України, сторони просили у зв`язку з необхідністю з`ясування додаткових обставин у справі перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.11.2020, на підставі ст. 250 ГПК України, суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/2356/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання було призначено на 16.12.2020.

10.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" звернулось до Господарського суду Запорізької області із клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.12.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Дніпровському районному суду Дніпропетровської області забезпечити проведення відеоконференції 16.12.2020 у приміщенні суду за адресою: 52005 Дніпропетровська область, смт. Слобожанське, вул. Теплична, 7.

16.12.2020 представник позивача підтримав заявлені вимоги на підставах викладених у позовній заяві. 15.12.2020 надіслав на адресу суду додаткові пояснення (вх. № 24581/08-08/20 від 15.12.2020), відповідно до яких зазначив, що в порушення зазначених вимог, копія долученої відповідачем до відзиву на позовну заяву накладної не містить назви підприємства, від імені якого складено документ, а також не містить зазначення посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також прізвищ та ініціалів осіб, які начебто брали участь в отриманні товару, що не дозволяє ідентифікувати осіб, які начебто брали участь в приймання-передачі товару, а також їх посади та наявність повноважень на приймання-передачу товару. Неможливо перевірити наявність або відсутність повноважень осіб, які начебто брали участь у прийнятті товару за зазначеною накладною. При цьому, в посиланні на довіреність зазначено: «Приложение № 3 від 17.03.2017 ч/з Катайцеву С.А.», тобто, незрозуміло, додатком до чого саме є додаток № 3, який не наданий відповідачем, а також незрозуміло, на кого виписано зазначену довіреність або ж додаток № 3, і що означає «ч/з». Крім того, з оригіналу накладної вбачається, що в ній стоїть штамп ТОВ «Союз-Спецтехніка». Відділ МТЗ». Разом з тим, зазначений штам не стоїть на жодній з інших видаткових накладних, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи і оригінали яких позивач, за потреби, може надати для огляду. Зазначене свідчить про те, що ця накладна фактично сторонами не оформлювалась, а товар за нею - не отримувався. У накладній в графі «Відпустив» стоїть печатка відповідача, в той час як в графі «Отримав» стоїть не печатка, а штамп. Додатковим підтвердженням того, що позивач не отримував товару за накладною, свідчить довідка позивача від 11.12.2020, з якої слідує, що штампу ТОВ «Союз-Спецтехніка». Відділ МТЗ» станом на 17.08.2017 року у позивача не було.

Ухвалою суду від 16.12.2020, підготовче засідання відповідно до ст. 183 ГПК відкладено на 18.01.2021.

21.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" звернулось до Господарського суду Запорізької області із клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 22.12.2020 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі № 908/2356/20 відмовлено.

Ухвалою суду від 18.01.2021 на підставі ст. 185 ГПК України, підготовче провадження у справі № 908/2356/20 закрито. Справу призначено до розгляду по суті на 08.02.2021 в режимі відеоконференцзв`язку, забезпечення якої було доручено Господарському суду Дніпропетровської області.

08.02.2021 судом розпочато розгляд справи по суті, судове засідання проведено в режимі відеоконференцзв`язку, яку було забезпечено Господарським судом Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 08.02.2021 на підставі ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 22.02.2021.

В судовому засіданні 22.02.2021 оголошено перерву без ухвали до 25.02.2021.

У судовому засіданні 25.02.2021 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 25.02.2021, відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалось повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме на комплексі "Акорд".

Судом оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача в судовому засіданні 25.02.2021 підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.02.2021р. частково заперечив проти задоволення позову.

В засіданні суду 25.02.2021 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 25.02.2021, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів - ст. 218 ГПК України.

Судові дебати - частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-Спецтехніка» (Покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Стілброк» (Постачальник) 13 серпня 2015 року уклали Договір № 13/08 (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Поставщик зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті та по ціні, вказаній в підписаних сторонами специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що поставка продукції здійснюється партіями. На кожну партію поставленої продукції сторони складають специфікацію, в якій вказується найменування, асортимент, кількість, ціна продукції, строк оплати та вартість партії продукції.

Оплата кожної партії продукції здійснюється Покупцем в строки, вказані сторонами у відповідній специфікації (п. 3.1 Договору).

Позивач зазначав, що специфікації до Договору не укладались, а поставка продукції та здійснення оплати відбувались на підставі виставлених рахунків Постачальника у яких умови оплати та поставки не визначались. Отже Договором або будь-якими додатковими угодами, або специфікаціями, які сторонами не укладались, рахунками на оплату умови та строки поставки та оплати за продукцію не визначались.

Позивач посилався на те, що на виконання умов Договору Постачальником було здійснено часткову поставку продукції, а Покупцем, в свою чергу, була здійснена часткова оплата продукції, в тому числі ще не поставленої. Надалі сторонами було укладено Акт звірки взаємних розрахунків станом за період: 01.01.2017 - 29.12.2017, яким сторонами була підтверджена заборгованість Постачальника перед Покупцем у розмірі 72 476 грн. 44 коп. Однак станом на 11.08.2020 поставка продукції на суму 72 476 грн. 44 коп. Постачальником здійснена не була.

В зв`язку з тим, що строки поставки продукції не були визначені, Покупець 11.08.2020 на адресу Постачальника надіслав вимогу № 125 від 07.08.2020 в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, в якій вимагав від Постачальника виконати своє зобов`язання з поставки оплаченої, але не поставленої продукції.

Оскільки передоплата була здійснена ще у 2017 році, а поставка оплаченої продукції станом на дату подання цієї позовної заяви не здійснена Покупцем 20.08.2020 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про розірвання Договору та вимога по повернення сплачених грошових коштів вих. № 129/01 від 19.08.2020, відповідно до якого Покупець повідомив Постачальника про розірвання Договору № 13/08 від 13.08.2015 року та вимагав від Постачальника повернення сплачених грошових коштів за непоставлену продукції протягом 7-ми днів з дня отримання даного повідомлення. 26.08.2020 зазначене повідомлення було отримано відповідачем, але станом на дату подання цієї позовної заяви сплачені грошові кошти за непоставлену продукцію не були повернуті.

Таким чином, в зв`язку з тим, що ТОВ «Стілброк» не повернув ТОВ «Союз-Спецтехніка» суму отриманої передоплати за непоставлену продукцію у розмірі 72 476 грн. 44 коп., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виставлених відповідачем рахунків, після попередньої оплати здійснювалась поставка продукції за накладними.

Позивачем надано суду копії: рахунку № 6 від 12.01.2017 на суму 11 626 грн. 80 коп., рахунку № 265 від 20.10.2016 на суму 64 800 грн., рахунку № 5 від 12.01.2017 на суму 27 720 грн., рахунку № 42 від 17.02.2017 на суму 9 144 грн. 48 коп., рахунку № 19 на суму 108 828 грн., рахунку № 93 від 03.04.2017 на суму 13 366 грн.80 коп., рахунку № 98 від 05.04.2017 на суму 52 886 грн. 40 коп., рахунку № 101 від 10.04.2017 на суму 88 152 грн., рахунок № 142 від 29.06.2017 на суму 93 057 грн. 60 коп., рахунок № 156 від 21.07.2017 на суму 141 621 грн. 60 коп., рахунку № 148 від 11.07.2017 на суму 125 647 грн. 20 коп.;

накладної № 5 від 18.01.2017 року на суму 11 626 грн. 80 коп., накладної № 8 від 19.01.2017 на суму 64 800 грн., накладної № 13 від 26.01.2017 на суму 27 720 грн., накладної № 31 від 17.02.2017 на суму 9 144 грн. 48 коп., накладної № 50 від 10.03.2017 від 85 500 грн., накладної № 42 від 02.03.2017 на суму 24 028 грн. 82 коп., накладної № 81 від 03.04.2017 на суму 13 366 грн. 80 коп., накладної № 84 від 05.04.2017 року на суму 52 886 грн. 40 коп., накладної № 93 від 14.04.2017 на суму 1 190 грн. 40 коп., накладної № 151 від 17.08.2017 на суму 6 120 грн., накладної № 168 від 12.09.2017 на суму 25 421 грн. 64 коп., накладної № 169 від 12.09.2017 на суму 19 791 грн. 54 коп., накладної № 154 від 17.08.2017 на суму 19 898 грн. 28 коп., накладної № 153 від 17.08.2017 на суму 41 882 грн. 40 коп.;

платіжного доручення № 2743 від 14.04.2017 на суму 7 534 грн. 80 коп., платіжного доручення № 435 від 27.01.2017 на суму 11 626 грн. 80 коп., платіжного доручення № 1093 від 23.02.2017 на суму 44 800 грн., платіжного доручення № 102 від 12.01.2017 на суму 15 000 грн., платіжного доручення № 256 від 19.01.2017 на суму 12 720 грн., платіжного доручення № 978 від 21.02.2017 на суму 9 144 грн. 48 коп., платіжного доручення № 530 від 01.02.2017 на суму 30 000 грн., платіжного доручення № 579 від 02.02.2017 на суму 38 000 грн., платіжного доручення № 1885 від 16.03.2017 на суму 40 828 грн., платіжного доручення № 1894 від 16.03.2017 на суму 700 грн. 80 коп., платіжного доручення № 2995 від 30.04.2017 на суму 9 374 грн. 40 коп., платіжного доручення № 3078 від 24.04.2017 на суму 9 374 грн. 40 коп., платіжного доручення № 2979 від 30.04.2017 на суму 2 500 грн. 80 коп., платіжного доручення № 2996 від 30.04.2017 на суму 5 886 грн. 40 коп., платіжного доручення № 3082 від 24.04.2017 на суму 5 000 грн., платіжного доручення № 3120 від 25.04.2017 на суму 35 124 грн. 80 коп., платіжного доручення № 3515 від 16.05.2017 на суму 10 000 грн., платіжного доручення № 3603 від 19.05.2017 на суму 10 000 грн., платіжного доручення № 3704 від 25.05.2017 на суму 5 000 грн., платіжного доручення № 4078 від 19.06.2017 на суму 10 000 грн., платіжного доручення № 4247 від 22.06.2017 на суму 10 000 грн., платіжного доручення № 4271 від 23.06.2017 на суму 38 152 грн., платіжного доручення № 4288 від 23.06.2017 на суму 1 190 грн. 40 коп., платіжного доручення № 4450 від 29.06.2017 на суму 47 652 грн., платіжного доручення № 4753 від 07.07.2017 на суму 60 771 грн. 50 коп., платіжного доручення № 5930 від 17.08.2017 на суму 100 000 грн., платіжного доручення № 6251 від 30.08.2017 на суму 41 882 грн., платіжного доручення № 5003 від 30.07.2017 на суму 20 000 грн.

В зв`язку з чим, позивач зазначив, що відповідачем не поставлено продукції на суму 72476 грн. 44 коп., яка була оплачена позивачем, як передоплата.

Також позивач посилається на підписаний сторонами акт звірки, відповідно до якого сума заборгованості відповідача складає 72476 грн. 44 коп.

Відповідач в свою чергу надав суду накладну № 152 від 17.08.2017, відповідно до якої вказано, що здійснено поставку продукції на суму 36582 грн. 36 коп.

Позивач не погодився з даною накладною, оскільки, на його думку, вона не відповідає вимогам до первинних документів, не містить назви підприємства, від імені якого складено документ, а також не містить зазначення посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також прізвищ та ініціалів осіб, які начебто брали участь в отриманні товару, що не дозволяє ідентифікувати осіб, які начебто брали участь в приймання-передачі товару, а також їх посади та наявність повноважень на приймання-передачу товару, відсутній оригінал даної накладної, з оригіналу накладної вбачається, що в ній стоїть штамп ТОВ «Союз-Спецтехніка». Відділ МТЗ». Разом з тим, зазначений штам не стоїть на жодній з інших видаткових накладних, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи і оригінали яких позивач, за потреби, може надати для огляду. Зазначене свідчить про те, що ця накладна фактично сторонами не оформлювалась, а товар за нею - не отримувався, також дана накладна не відображена в податковому обліку позивача.

За таких обставин, суд зазначає, що не відповідність деяким вимогам до складання первинних документів, не може свідчить про те, що така накладна є неналежними доказом у справі. Відтиск штампу та підпису на накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції. Як доказ спірна накладна оцінюється судом у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання продукції покупцю та його прийняття ним.

Судом встановлено, що відповідно до наданого відповідачем рахунку № 147 від 07.07.2017 були оформлені та зареєстровані податкові накладні від 07.07.2017 № 4 на суму 60717 грн. 50 коп., № 21 на суму 54 грн. щодо відвантаження товару позивачу, відповідно до накладної № 152 від 17.08.2017 на суму 36582 грн. 36 коп., оригінал якої відповідачем надавався суду.

Відповідачем також в підтвердження свої тверджень подано копію додатку до Договору, відповідно до якого уповноважено Катайцеву С.О. отримувати товарно-матеріальні цінності, з даного додатку вбачається, що на місці печатки стоїть штамп «ТОВ «СОЮЗ-СПЕЦТЕХНІКА» «Відділ МТЗ» та підпис Катайцевої С.О. , що спростовує позицію позивача щодо не оформлення спірної накладної № 152 від 17.08.2017.

Суд зазначає, що позивач несе повну відповідальність за законність використання його печатки/штампу, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, накладних тощо, судом встановлено, що позивачем не заявлялось про викрадення або втрату спірного штампу, позивачем навпаки заявлено про не існування такого штампу, що спростовується поданим додатком № 3 до Договору, де разом з підписом Катайцевої С.О. стоїть такий штамп.

Слід зазначити, що позивач не ініціював проведення почеркознавчої та технічної експертизи документів, щодо штампу накладної № 152 від 17.08.2017.

Статтею 74 ГПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Що стосується посилань позивача про те, що накладна № 152 від 17.08.2017 не відображена в податковому обліку позивача, суд не приймає, оскільки таке відображення є зобов`язанням саме позивача.

А відповідно до ст. 201.10 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Як вже було зазначено вище, відповідачем подано відповідну податкову накладну.

Щодо посилань позивача на підписаний сторонами акт-звірки, суд зазначає наступне.

Згідно визначень, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію

Також частина 1 статті 9 згаданого Закону України визначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом із тим, відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відтак, акт звірки розрахунків (навіть у випадку його засвідчення обома учасниками правовідносин), без підтвердження відповідними первинними документами, у даному разі - видатковими накладними та банківськими виписками, самостійно не свідчить про факт поставки товару та факт оплати його вартості.

Тобто, акт звірки розрахунків (в тому числі підписаний та завірений з боку сторін), може бути прийнятий судом як додатковий доказ, що засвідчує факт заборгованості відповідача за Договором лише у випадку, якщо відомості, що містяться у такому акті звірки не суперечать наявним в матеріалах справи первинним документам.

Надаючи правову оцінку вказаному акту судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/1389/18, яка полягає в наступному.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках -рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Дослідивши акт звірки, що міститься в матеріалах справи та на який посилається не подано первинних документів та доказів оплати, даний акт не може достовірно свідчити про факт поставки товару та сплати його вартості та про звірку заборгованості саме по спірним поставкам та оплатам сторін.

За таких обставин, суд не приймає акт звірки, як доказ щодо заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі саме 72476 грн. 44 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідач не виконав умови Договору в частині поставки продукції та повернення передоплати вартості товару у розмірі 35894 грн. 08 коп., факт виконання зобов`язань в повному обсязі за Договором відповідач належним чином не довів.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" підлягають частковому задоволенню.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілброк" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілброк" (69032 м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 1, ідентифікаційний номер юридичної особи 13612147) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" (52511 Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Майське, вул. Герцена, буд. 16-а, ідентифікаційний код юридичної особи 35728656) 35894 (тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 08 коп. суму неповернутої передоплати, 1041 (одну тисячу сорок одну) грн. 02 коп. судового збору. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення оформлено та підписано 05.03.2021.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.