Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1500/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Степанченко О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Верхацький І.В., довіреність 14/335 від 22.12.2020 в режимі відеоконференції

від відповідача: Довгалюк Р.О., довіреність від 01.06.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест"

про стягнення 1286974,79 грн.

Процесуальні дії по справі.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" 1286974,79 грн.

Ухвалою господарського від 28.12.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 28.01.2021.

25.01.2020 на адресу господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи (а.с.119-216).

28.01.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено заперечення на клопотання про призначення судової економічної експертизи (а.с.217-224).

У відповідності до ч. 5 ст. 233 ГПК України суд в судовому засіданні 28.01.2021 оголосив перерву до 04.02.2021.

28.01.2021 на адресу господарського суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.230) та клопотання про залучення до участі у справі Малинської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а.с.232).

Ухвалою суду від 04.02.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1500/20 до судового розгляду по суті на 25.02.2021р.

У відповідності до ч. 5 ст. 233 ГПК України, суд в судовому засіданні 25.02.2021 оголосив перерву до 02.03.2021р.

У судовому засіданні 02.03.2021р., відповідно до ст.240 ГПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 04.10.2018 року сторонами було укладено договір №5278/18-БО-10 постачання природного газу, на виконання умов якого позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2168779,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до ним до позову.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, у зв`язку з чим сума простроченого та несплаченого основного боргу за договором складає 1090000,00 грн.

За порушення строків проведення розрахунків позивачем на підставі п. 8.2 договору заявлено до стягнення з відповідача 106528,91 грн. пені.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 53868,43 грн. 3% річних та 36577,45 грн. інфляційних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення вимог позивача та заявив клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Обґрунтовуючи клопотання відповідач вказує, що розрахунок позовних вимог здійснений за великий період часу та з урахуванням великої кількості платежів.

Відповідач вважає, що сторони не володіють спеціальними знаннями та не можуть самостійно перевірити достовірність та правильність розрахунку.

Разом з тим у відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про зменшення на 50% заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

Клопотання мотивоване тим, що єдиним джерелом доходу для відповідача є плата за теплопостачання, водопостачання та водовідведення, яка отримується від споживачів м. Малин та Малинського району.

Щомісячний фонд заробітної плати працівників відповідача - 1 509.803 тис. грн.; сплата податків до державного та місцевого бюджетів - 280 тис. грн.; витрати на паливно-мастильні матеріали - 90 тис. грн.; витратні матеріали для обслуговування теплових мереж, а також мереж водопостачання та водовідведення (труби, гайки, тощо) - 45 тис. грн.

Вказує, що подані ним документи підтверджують складне фінансове становище відповідача, що є підставою для зменшення пені, 3% річних та інфляційних.

Позивач у відповіді на відзив заперечив проти клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, оскільки експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях.

Відносно клопотання відповідача про зменшення розміру пені, вказує, що збитковість підприємства або те, що компанія фінансується з державного бюджету не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

Зазначає, що із тексту відзиву вбачається, що відповідач фактично визнає неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідач в запереченнях на відповідь на відзив вказав, що відзив на позовну заяву підписано представником (адвокатом) який діє на підставі довіреності. Безпосередньо в довіреності, яка була додана до відзиву зазначено про те, що представник за такою довіреністю не має права на визнання позову, а відтак, вказане міркування позивача є виключно суб`єктивним.

В судовому засіданні 04.02.2021р. судом було розглянуто клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, за результатами розгляду якого суд постановив ухвалу про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Із сукупності наведених норм вбачається, що призначення господарським судом судової експертизи є правом суду, а не його обов`язком.

При цьому, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, постачання позивачем відповідачу природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2018р. по квітень 2019р., що підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, а факти оплати відповідачем отриманого природного газу вбачаються з банківських виписок по особовому рахунку.

Отже, з`ясування обставин, що мають значення для справи не потребує спеціальних знань та можливо шляхом дослідження доказів, які містяться в матеріалах справи, а питання щодо обґрунтованості розміру позовних вимог, в т.ч. розміру пені, 3% річних та інфляційних є правовим та підлягає вирішенню судом при розгляді справи по суті спору.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що підстави передбачені ч. 1 ст. 99 ГПК України для призначення у справі судової експертизи відсутні.

Судом розглянуто клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Малинської міської ради, в задоволенні якого відмовлено, враховуючи наступне.

В обґрунтування клопотання про залучення третьої особи відповідач зазначає, що Малинська міська рада є головним розпорядником бюджетних коштів та на підставі рішення виконавчого комітету Малинської міської ради, в межах бюджету, проводить відшкодування витрат, що пов`язані з дією цін та тарифів на житлово-комунальні послуги, нижчих від розміру фактичних втрат на їх виробництві.

За правилами ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості відповідача за поставлений позивачем природний газ на суму 1090000,00 грн. і в рамках вказаного предмету судом не буде досліджуватися питання розміру цін та тарифів на природний газ.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність юридичного інтересу Малинської міської ради у даній справі, тобто, що у зв`язку із прийняттям судового рішення у даній справі Малинську міську раду буде наділено новими правами чи обов`язками або змінено наявні права та/або обов`язки щодо однієї із сторін у даній справі, або буде позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів та вимог позовної заяви.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, сторонам було створено всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (споживач) було укладено договір №5278/18-БО-10 постачання природного газу (далі договір), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (а.с.16-25).

Сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди, якими вносилися зміни до договору №5278/18-БО-10 постачання природного газу від 04.10.2018р., а саме: - додаткова угода №1 від 22.10.2018р. (а.с.26);

- додаткова угода №2 від 27.10.2018р. (а.с.27);

- додаткова угода №3 від 31.10.2018р. (а.с.28);

- додаткова угода №4 від 23.11.2018р. (а.с.29-37);

- додаткова угода №5 від 12.03.2019р. (а.с.38);

- додаткова угода №6 від 20.03.2019р. (а.с.39);

- додаткова угода №7 від 29.03.2019р. (а.с.40);

- додаткова угода №8 від 17.04.2019р. (а.с.41).

За умовами п.1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

В пункті 2.1 договору сторони визначили орієнтовний обсяг природного газу, який постачальник передає споживачу.

Вказаний пункт договору неодноразово викладався в новій редакції додатковими угодами до договору.

Умовами п.5.1 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018р.) визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018р.) сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2168779,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31 жовтня 2018р. на суму 75263,89 грн.; від 30 листопада 2018 р. на суму 258539,21 грн.; від 31 грудня 2018 р. на суму 471165,11 грн.; від 31 січня 2019 р. на суму 410555,95 грн.; від 28 лютого 2019 р. на суму 436670,27 грн.; від 31 березня 2019 р. на суму 392627,62 грн.; від 30 квітня 2019 р. на суму 123956,95 грн. (а.с.42-48).

Відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати вартості отриманого природного газу виконав частково та оплатив природний газ на суму 1078779,00 грн., що підтверджується даними бухгалтерського обліку позивача та банківськими виписками по особовому рахунку АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (а.с.49, 50, 51, 52-85).

За вказаних обставин, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Малин Енергоінвест" 1286974,79 грн., з яких 1090000,00 грн. основного боргу, 106528,91 грн. пені, 53868,43 грн. 3% річних, 36577,45 грн. інфляційних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу №5278/18-БО-10 від 04.10.2018р., який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено факт належного виконання зобов`язань з боку позивача щодо поставки природного газу відповідачу у період жовтень 2018 р.- квітень 2019р. на загальну суму 2168779,00 грн.

Натомість, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу у термін визначений у п.5.1 договору виконав неналежним чином, частково оплативши природний газ на загальну суму 1078779,00 грн., що підтверджується даними бухгалтерського обліку позивача та банківськими виписками по особовому рахунку АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (а.с.49, 50, 51, 52-85).

Станом на день звернення до суду та на день розгляду справи у суді у відповідача існує прострочення в оплаті отриманого від позивача природного газу на загальну суму 1090000,00 грн.

Доказів погашення заборгованості перед позивачем у заявленій сумі матеріали справи не містять.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 1090000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже вказувалося, умовами п.7.2 договору сторони визначили відповідальність відповідача у вигляді пені у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до розрахунку позивача (а.с.11-15), за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий природний газ позивачем нараховано та заявлено до стягнення:

- за зобов`язаннями грудня 2018 року пеню нараховано за період з 26.01.2019 по 24.04.2019 на розмір простроченої заборгованості 54165,11 грн. в сумі 2020,73 грн.;

- за зобов`язаннями січня 2019 року пеню нараховано за період з 26.02.2019 по 25.08.2019 на розмір простроченої заборгованості 410555,95 грн. в сумі 31149,39 грн.;

- за зобов`язаннями лютого 2019 року пеню нараховано за період з 26.03.2019 по 25.09.2019 на розмір простроченої заборгованості 436670,27 грн. в сумі 33679,84грн.;

- за зобов`язаннями березня 2019 року пеню нараховано за період з 26.04.2019 по 25.10.2019 на розмір простроченої заборгованості 392627,62 грн., яка склала 30118,30 грн.;

- за зобов`язаннями квітня 2019 року пеню нараховано за період з 28.05.2019 по 27.11.2019 на розмір простроченої заборгованості 123956,95 грн., яка склала 9560,65грн.

За розрахунком позивача загальна сума нарахованої пені склала 106528,91 грн.

Перевіривши нарахування пені за допомогою інформаційно-пошукової системи ===="Законодавство", суд встановив, що розрахунок позивачем виконано відповідно до норм чинного законодавства та умов договору, він є законним, а заявлена до стягнення сума пені є обгрунтованою.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про зменшення на 50% заявленої до стягнення пені.

Клопотання мотивоване тим, що єдиним джерелом доходу для відповідача є плата за теплопостачання, водопостачання та водовідведення, яка отримується від споживачів м. Малин та Малинського району.

Щомісячний фонд заробітної плати працівників відповідача - 1 509.803 тис. грн.; сплата податків до державного та місцевого бюджетів - 280 тис. грн.; витрати на паливно-мастильні матеріали - 90 тис. грн.; витратні матеріали для обслуговування теплових мереж, а також мереж водопостачання та водовідведення (труби, гайки, тощо) - 45 тис. грн.

На підтвердження фактів перебування відповідача в скрутному фінансовому становищі, наявності у нього податкових зобов`язань, значних фінансових збитків та фінансового навантаження у вигляді щомісячних платежів до вересня 2023 року відповідачем були подані, зокрема, наступні копії документів: договору від 17.10.2018р. №135/1/1730-Р3 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, договору від 17.10.2018р. №135/2/1730-Р3 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, розрахунки обсягу заборгованості з різниці в тарифах на послуги теплопостачання за період 2015-2019р.р., лист Міністерства розвитку громад та територій України від 15.04.2020р., рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 13.09.2019р. №203/06-30-53-17-08, акт опису майна від 13.09.2019р., акт про проведення перевірки стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі від 29.08.2019р., ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 06.12.2016р. у справі №806/575/16, від 27.01.2017р. у справі №806/2598/16, звіти про фінансові результати за 2017р., 2018р., 2019р., рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.12.2019р. у справі №240/9383/19, від 23.01.2019р. у справі №240/5964/18, рішення господарського суду Житомирської області від 19.02.2020р. у справі №906/1085/19, від 21.02.2019р. у справі №906/1161/18 (а.с.126-212).

Відповідно до ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Таку ж правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, а також у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі №910/9767/19.

З наведеного випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

При цьому, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до положень ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення штрафних санкцій судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Зважаючи на вищенаведене, суд враховує, що газ за договором використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, що впливає на дотримання порядку та строків проведення розрахунків.

Також, враховуючи, що по-перше, відповідач все ж таки намагався виконувати умови договору шляхом погашення заборгованості за отриманий товар, по-друге, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати отриманого природного газу, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені, виходячи з обґрунтовано заявленої її суми, на 50% - до 53264,46 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань, суд вказує наступне.

Приписами статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3% річних нараховані:

- за зобов`язаннями грудня 2018 року за період з 26.01.2019 по 24.04.2019 на розмір простроченої заборгованості 54165,11 грн. в сумі 396,22 грн.;

- за зобов`язаннями січня 2019 року за період з 26.02.2019 по 24.09.2019 на розмір простроченої заборгованості 410555,95 грн. в сумі 7120,05 грн.;

за період з 25.09.2019 по 26.09.2019 на розмір простроченої заборгованості 311555,95 грн. в сумі 51,21 грн.;

за період з 27.09.2019 по 24.11.2019 на розмір простроченої заборгованості 212555,95 грн. в сумі 1030,75 грн.;

за період з 25.11.2019 по 30.09.2020 на розмір простроченої заборгованості 136745,16 грн. в сумі 3487,02 грн.;

- за зобов`язаннями лютого 2019 року за період з 26.03.2019 по 30.09.2020 на розмір простроченої заборгованості 436670,27 грн. в сумі 19892,47 грн.;

- за зобов`язаннями березня 2019 року за період з 26.04.2019 по 30.09.2020 на розмір простроченої заборгованості 392627,62 грн., яка склала 16885,72 грн.;

- за зобов`язаннями квітня 2019 року за період з 28.05.2019 по 30.09.2020 на розмір простроченої заборгованості 123956,95 грн., яка склала 5004,99 грн.

Загальна сума 3% річних склала 53868,43 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 53868,43 грн.

В частині вимог про стягнення з відповідача 36 577,45 грн. інфляційних, суд встановив, що нарахування позивачем здійснено наступним чином:

- за зобов`язаннями грудня 2018 року за період лютий-березень 2019 року на розмір простроченої заборгованості 54165,11 грн. в сумі 760,75 грн.;

- за зобов`язаннями січня 2019 року за період березень-серпень 2019 року на розмір простроченої заборгованості 410555,95 грн.;

за період вересень-жовтень 2019 року на розмір простроченої заборгованості 212555,95 грн.;

за період листопад-вересень 2020 року на розмір простроченої заборгованості 136745,16 грн.;

В загальній сумі 10266,51 грн. за зобов`язаннями січня 2019 року.

- за зобов`язаннями лютого 2019 року за період квітень 2019 року - вересень 2020 року на розмір простроченої заборгованості 436670,27 грн. в сумі 14528,84 грн.;

- за зобов`язаннями березня 2019 року за період травень 2019 року - вересень 2020 року на розмір простроченої заборгованості 392627,62 грн., яка склала 9046,71 грн.;

- за зобов`язаннями квітня 2019 року за період червень 2019 року - вересень 2020 року на розмір простроченої заборгованості 123956,95 грн., яка склала 1975,64 грн.

Загальна сума інфляційних склала 36577,45 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що він виконаний у відповідності з нормами чинного законодавства та умовами договору, є арифметично вірним та обґрунтованим.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 36577,45 грн. інфляційних втрат підлягають до задоволення.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних на 50%, суд зазначає наступне.

З аналізу положень статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України вбачається, що вказаними нормами передбачено право суду на зменшення неустойки (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Про те, що 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями (неустойкою), а є мірою відповідальності боржника зазначав Верховний Суд у постановах від 31.07.2019р. у справі №910/3692/18, від 27.04.2018р. у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019р. у справі №905/305/18.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст.81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 1233710,34 грн., з яких 1090000,00 грн. основного боргу, 53868,43 грн. 3% річних, 36577,45 грн. інфляційних втрат та 53264,46 грн. пені.

В частині стягнення пені суд зменшив позовні вимоги на 50%.

Судові витрати за результатами справи

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, на підставі п.1 ч.4 ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (11601, Житомирська обл., м.Малин, вул. Українських повстанців, 25А, )

на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ):

- 1090000,00 грн. основного боргу;

- 53264,46 грн. пені;

- 53868,43 грн. 3% річних;

- 36577,45 грн. інфляційних;

- 19304,62 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.03.21

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2, 3 - сторонам (рек. з повідомл)