ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. Справа № 910/8461/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Кард"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 (повний текст складено 18.08.2020)

у справі №910/8461/20 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Багачанський"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Кард"

про стягнення заборгованості у розмірі 970002,00 грн.

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача повідомлений, але не з`явився,

- відповідача повідомлений, але не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив "Багачанський" (далі - позивач, СВК «Багачанський») звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Кард" (далі - відповідач, скаржник, ТОВ «Регіон Кард») про стягнення 970 002,00 грн. В обґрунтування заявленого позову СВК «Багачанський» посилається на порушення ТОВ «Регіон Кард» умов укладеного між сторонами договору поставки №11/11/19 від 14.11.2019, що полягає в непоставці позивачу обумовленого договором товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Регіон Кард» на користь СВК «Багачанський» 970 002,00 грн. Місцевий господарський суд виходив із того, що СВК «Багачанський» доведено, а ТОВ «Регіон Кард» не спростовано порушення останнім договору, а саме: не здійснення поставки дизельного палива СВК «Багачанський», а тому, з ТОВ «Регіон Кард» підлягає стягненню попередня оплата, у розмірі 970 002,00 грн., сплачена СВК «Багачанський» відповідачу.

ТОВ «Регіон Кард», не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Скаржник, зокрема, стверджує, що судом першої інстанції було невірно застосовано Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», що спричинило неможливість подання відзиву на позов, а також документів, що підтверджують поставку позивачу продукції. До апеляційної скарги скаржник, серед іншого, додав довіреність від позивача за підписом його Голови ОСОБА_1, відповідно до якої, останній уповноважив ОСОБА_2 представляти інтереси позивача у відносинах з суб`єктами господарювання, в тому числі, підпису видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, прийняття товару, тощо. Також, скаржник додав видаткову накладну №517 від 13.01.2020, відповідно до якої ОСОБА_2 від імені позивач отримав від відповідача 13.01.2020 дизельне пальне у кількості 42 174 л, на суму 970 002,00 грн.

12.10.2020 від СВК «Багачанський» надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає прийняте господарським судом рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зауважує, що бланк, на якому видана довіреність на ім`я невідомого керівнику СВК «Багачанський» ОСОБА_1 ОСОБА_2 не є бланком СВК «Багачанський» та містить дані, яких станом на 04.11.2019 не існувало (найменування вулиці «Леніна», а не «Шкільна»), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованим станом на 04.11.2019. Зокрема 05.02.20 відповідно до протоколу загальних зборів членів кооперативу № 05/02/20 місцезнаходження юридичної особи СВК «Багачанський» було змінено на « 37812, Полтавська обл., Хорольський р-н, с. Покровська Багачка, вул. Шкільна, 1» і на підставі цього протоколу були внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та до фірмового бланку СВК «Багачанський».

СВК «Багачанський» вважає, що наведене свідчить про виготовлення довіреності у інший період ніж вказано у довіреності та про підроблення довіреності б/н від 04.11.2019. При цьому СВК «Багачанський» зазначає, що підпис, який міститься у цій довіреності не належить голові СВК «Багачанський» ОСОБА_1 , довіреність на ім`я ОСОБА_2 СВК «Багачанський» не видавалась.

Також СВК «Багачанський» вказує, що вул. Хлібодарів, на яку відповідачем нібито було здійснено поставку дизельного палива, у с. Велика Багачка Хорольського р-ну Полтавської області відсутня, на підтвердження чого надає довідку №02-19/1243 від 08.10.2020 Виконавчого комітету Покровськобагачанської сільської ради Хорольського району Полтавської області.

22.10.2020 від позивача надійшло письмове пояснення, з доданими документами, якими оформлювалися інші поставки дизельного палива за договором поставки №11/11/19, укладеним між сторонами спірного договору поставки.

26.10.2020 від ТОВ «Регіон Кард» надійшло пояснення щодо документального оформлення поставок товару по договору поставки №11/11/19 від 04.11.2019 та щодо тверджень позивача щодо адреси, зазначеної на бланку довіреності на ім`я ОСОБА_2

01.03.2021 від ТОВ «Регіон Кард» надійшло пояснення щодо висновку експертів у якому відповідач, посилаючись на судову практику Верховного Суду, вважає, що відтиск печатки СВК «Багачанський» на бланку довіреності від 04.11.2019 на ім`я ОСОБА_2 свідчить про правомірність цього правочину (довіреності).

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Регіон Кард»; справу призначено до розгляду на 19.10.2020.

У судовому засіданні 19.10.2020 було оголошено перерву на 28.10.2020.

12.10.2020 позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення; просить оскаржуване судове рішення залишити в силі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 під час апеляційного розгляду справи було призначено комплексну судову почеркознавчу та експертизу друкарських форм; на вирішення експерта поставлено такі питання:

- чи виконано рукописний підпис на довіреності від 04.11.2019, виданої ОСОБА_2, головою СВК «Багачанський» ОСОБА_1 чи іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 ?

- чи нанесено відтиск печатки СВК «Багачанський» () в наданому документі - довіреності від 04.11.2019 печаткою, експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження?

Провадження у справі №910/8461/20 зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2020 поновлено провадження у справі №910/8461/20. Розгляд справи призначено на 01.03.2021.

01.03.2021 від відповідача надійшли пояснення, в яких останній наголошує, що встановлення судовою експертизою ідентичності печатки позивача на довіреності свідчить про видачу останнім такої довіреності.

У судовому засіданні 01.03.2021 представник відповідача заявив два усних клопотання про повторний виклик директора позивача у судове засідання та про витребування від позивача додаткових документів - податкових накладних. Вказані клопотання були відхилені судом апеляційної інстанції, про що зазначено у протоколі судового засідання від 01.03.2021. Відхиляючи вказані клопотання, колегія керувалася тим, що директор позивача вже викликався у судове засідання, надавав свої пояснення по суті спору, наголошував на тому, що довіреності від 04.11.2019 на ім`я ОСОБА_2 не видавав. Матеріали справи містять заяву свідка - директора позивача ОСОБА_1, в якій викладена його позиція. Стосовно клопотання відповідача про витребування від позивача податкових документів, то, відхиляючи його, колегія суддів виходила із його необґрунтованості, адже відповідач не навів та не довів, які саме обставини він планував довести такими документами.

У судовому засіданні 01.03.2021 в порядку статті 216 ГПК України оголошено перерву до 10.03.2021.

09.03.2021 від представника відповідача Федосюк Ю.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою вказаної особи; в клопотанні зазначено, що докази непрацездатності будуть надані у наступному судовому засіданні.

10.03.2021 від представника відповідача Чебан М.Г. також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням вказаної особи у відпустці з 10.03.2021 по 23.03.2021.

У судове засідання представник сторін не з`явились.

Відповідно до ч. 1 статті 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Колегія суддів, розглянувши клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справ, не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з того, що представниками не наведено підстав, передбачених вказаною нормою, які зобов`язували б суд відкладати розгляд справи.

Колегія суддів зазначає, що розгляд даної справи триває довгий час з урахуванням строку проведення судової експертизи; як позивач, так і відповідач ознайомлені із висновком судової експертизи, про що свідчать відповідні клопотання сторін, наявні у матеріалах справи; у судовому засіданні 01.03.2021 були присутні представники сторін, висловили свої позиції, надали свої заперечення; явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, наявних у матеріалах справи документів достатньо для вирішення даної справи. Крім того, у судовому засіданні 01.03.2021 був присутній представник відповідача Артюхов Є.С., відомості про неможливість взяти участь у судовому засіданні 10.03.2021 вказаною особою у суду апеляційної інстанції відсутні, позаяк перебування одного з представників відповідача Чебан М.Г. у відпустці не є підставою для суду відкладати розгляд справи. В свою чергу, представник відповідача Федосюк Ю.О., зазначаючи про неможливість прибуття у судове засідання 10.03.2021 у зв`язку з хворобою, не надав жодних доказів свого захворювання, а лише зазначив про те, що надасть їх у наступному засіданні. Проте, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1.7. Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.2001 №455 (із наступними змінами та доповненнями) видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності. Отже, щонайменш, представник відповідача Федосюк Ю.О. міг надати до суду апеляційної інстанції належним чином завірену копію витягу зі своєї медичної карти, чого зроблено не було, з подальшим наданням копії лікарняного листа.

Отже, враховуючи усе наведене у сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено наступне.

14.11.2019 СВК "Багачанський" та ТОВ "Регіон Кард" уклали договір поставки №11/11/19 (далі - договір) за умов п. 1.1. якого ТОВ «Регіон Кард» (як постачальник) передає у власність СВК «Багачанський» (як покупцю) дизельне паливо, а покупець приймає і сплачує його вартість. Кількість, асортимент, ціна та інші необхідні для поставки партії товару дані визначаються у заявках та/або видаткових накладних, що складаються покупцем в електронному вигляді та надсилаються на електронну адресу постачальника на умовах даного договору.

Умовами п. 4.1. договору сторони погодили, що поставка товару в межах даного договору може здійснюватися в порядку і в терміни, передбачені в заявках СВК "Багачанський" (покупця), на наступних умовах поставки:

а) DDP - назва підприємства, адреса, вказані у відповідній заявці;

Сторони можуть погодити й інші умови поставки товару партії у відповідному додатку до нього.

Умови поставок кожної партії товару узгоджується сторонами у відповідних заявках. Заявка на товар надсилається за 2 календарні дні до планової дати відпуску товару електронною поштою на адресу постачальника . Постачальник після отримання заявки погоджує її шляхом поставлення підпису уповноваженої особи та печатки підприємства на заявці та відправляє її покупцю (п. 4.1.2. договору).

Покупець проводить приймання товару по кількості і якості відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань Технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України і Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політки від 04.06.2007 №27/21, у відповідності до діючого законодавства України, а також у відповідності із умовами даного договору.

Покупець зобов`язаний прийняти поставлений постачальником товар, здійснивши зі своєї сторони всі дії, необхідні для забезпечення передачі й отримання товару (п. 5.2.).

Згідно з п. 5.3. договору за результатами поставки та приймання-передачі товару сторони підписують видаткові накладні або товарно-транспортні накладні.

Відповідно до п. 6.1 договору, ціна товару, що поставляється, узгоджується сторонами для кожної партії товару окремо у заявках та/або видаткових накладних.

Пунктом 6.3. договору встановлено, що покупець зобов`язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунку-фактури постачальника протягом одного банківського дня з моменту отримання рахунку постачальника.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами Договору та діє до 31.12.2019 року в частині поставок, а в частині здійснення грошових розрахунків - до повного виконання грошових зобов`язань. (п. 11.1 договору)

28.12.2019 відповідачем було виставлено позивачу рахунок №624 на оплату 42 174 л дизельного палива на суму 970 002,00 грн., який (рахунок) був оплачений позивачем 03.01.2020, про що свідчить платіжне доручення №3974 на суму 970 002,00 грн.

14.02.2020 СВК «Багачанський» надіслало на адресу постачальника заявку на поставку партії дизельного палива відповідно до умов Договору поставки №11/11/19 від 14.11.2019 із зазначенням в ній кількості дизельного палива, що має поставити відповідач, загальну вартість дизельного палива, попередня оплата за яке була здійснена позивачем згідно з рахунком на оплату №624 від 28.12.2019, пункт призначення поставки, дату поставки товару з 17.02.2020 по 20.02.2020 та інші відомості, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 14.02.2020 року, фіскального чека та накладної, а також роздруківкою з електронної пошти позивача.

Враховуючи умови Договору поставки №11/11/19 від 14.11.2019 року граничний строк поставки товару ТОВ «Регіон Кард» є 18.02.2020.

30.04.2020 СВК «Багачанський» надіслало на адресу відповідача вимогу №25 про повернення попередньої оплати у зв`язку з непостачанням відповідачем йому дизельного палива відповідно до заявки від 14.02.2020, яка є невід`ємною частиною договору поставки, що підтверджується копіями накладної, опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку від 30.04.2020.

19.05.2020 СВК «Багачанський», у зв`язку з тим, що станом на дату пред`явлення цієї вимоги постачальником не поставлено покупцю передплачений платіжним дорученням № 3974 від 03.01.2020 на суму 970 002,00 грн товар, надіслало на адресу відповідача вимогу №34 про поставку дизельного палива протягом 7 днів від дня направлення цієї вимоги або у випадку неможливості поставки повернути попередню оплату у розмірі 970 002,00 грн., що підтверджується копіями накладної, опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку від 19.05.2020 та накладної.

Вказана вимога була отримана відповідачем 27.05.2020 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту Укрпошти за відстеженням накладної.

Апеляційним господарським судом з висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 28.01.2021 № 32035/32036/20-32/32037/20-33 (проведеної на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 у цій справі) встановлено наступне.

Підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься у довіреності від 04.11.2019, яка видана від імені Голови СВК «Багачанський» ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , у рядку «Голова кооперативу __________ ОСОБА_1» - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

Підпис від імені ОСОБА_1, який міститься у довіреності від 04.11.2019, яка видана від імені Голови СВК «Багачанський» ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , у рядку «Голова кооперативу __________ ОСОБА_1» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відтиск печатки у довіреності від 04.11.2019, яка видана від імені Голови СВК «Багачанський» ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2, нанесений печаткою СВК «Багачанський», експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо не постачання відповідачем позивачу дизельного палива відповідно до договору поставки №11/11/19 і неповерненням відповідачем позивачу суми попередньої оплати за дизельне паливо відповідно до вказаного договору поставки, сплаченої згідно з рахунком на оплату №624 від 28.12.2019 та відповідно до платіжного доручення від 03.01.2020 на суму 970 002,00 грн.

Заперечуючи проти позову ТОВ «Регіон Кард» вказує, що 28.12.2019 сторонами договору усно було погоджено заявку на поставку дизельного палива кількістю 42 174 л на суму 970 002,00 грн у строк по 15.01.2020 за місцем поставки: Полтавська обл., Хорольський р-н, с. Покровська Багачка, вул. Хлібодарів, 58А.

Того ж дня, 28.12.2019, ТОВ «Регіон Кард» виставило СВК «Багачанський» рахунок на оплату № 624 від 28.12.2019, який останнім було оплачено 03.01.2020 платіжним дорученням № 3974.

13.01.2020 за видатковою накладною №517, ТОВ «Регіон Кард» здійснило поставку дизельного палива кількістю 42 174 л на суму 970 002,00 грн за місцем поставки: Полтавська обл., Хорольський р-н, с. Покровська Багачка, вул. Хлібодарів, 58А.

Вказана видаткова накладна від СВК «Багачанський» була підписана представником за довіреністю від 04.11.2019 ОСОБА_2, від ТОВ «Регіон Кард» - керівником товариства Пігулевським О.Г.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 ЦК України).

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач, будучи вільними в укладенні договору та визначенні його умов, 14.11.2019 уклали договір поставки №11/11/19, яким погодили умови поставки відповідачем позивачеві дизельного палива.

Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар (ч. 1 статті 664 ЦК України).

Як встановлено вище, згідно з умовами поставки DDP DDP Инкотермс 2010, відповідно до яких сторони у п. 4.1. договору погодили поставку товару і яке розшифровується як: Delivered Duty Paid (поставка з оплатою мита). Така умова поставки означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення.

Відповідно до положень статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 73, 76 ГПК України).

З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі №922/3582/19).

Суд зауважує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18).

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 917/1307/18).

Отже, під час судового провадження суд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення (зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.08.2020 у справі №914/1680/18).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції, зважаючи на встановлені висновком експертизи обставини зазначає таке.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині 1 першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Зазначеної позиції дотримується Велика палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц.

Таким чином, саме наявність підпису свідчить про волевиявлення сторін договору і саме волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, а підписання довіреності невстановленою особою не підтверджує вчинення такого правочину, що повністю відповідає наведеній позиції Великої Палати Верховного Суду.

За визначенням частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (частина 1 статті 245 ЦК України, стаття 246 ЦК України).

Обставини стосовно того, що підпис від імені ОСОБА_1 на довіреності виконано не самим ОСОБА_1 , а іншою особою, не спростовуються іншими доказами у справі, у зв`язку з чим висновок експертів приймається апеляційним господарським судом як належний доказ, який підтверджує встановлені обставини.

Щодо висновку експертів про те, що відтиск печатки у довіреності від 04.11.2019, яка видана від імені Голови СВК «Багачанський» ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2, нанесений печаткою СВК «Багачанський», експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 58-1 ГК України встановлено, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру. (Кодекс доповнено статтею 58-1 згідно із Законом №1206-VII від 15.04.2014; текст статті 58-1 в редакції Закону №1982-VIII від 23.03.2017).

Зазначене спростовує доводи ТОВ «Регіон Кард», наведені у поданому до апеляційного господарського суду поясненні щодо обов`язковості печатки підприємства на документі .

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що посилання ТОВ «Регіон Кард» на судову практику Верховного суду у справах №918/780/18 (постанова від 23.07.2019) та №2-383/2010 (постанова від 14.11.2018) не приймаються до уваги апеляційним господарським судом, оскільки спірні правовідносини у вказаних справах виникли до внесення зміни до ГК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами - підприємцями» №1982-VIII від 23.03.2017, яким було внесено зміни до законодавчих актів України. Зокрема текст статті 58-1 ГК України викладено в такій редакції: "1. Суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. 2. Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом. 3. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. 4. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру".

Зазначена редакція статті 58-1 ГК України відповідає тій, яка застосовується апеляційним господарським судом при вирішенні спору у цій справі.

Крім того, наявність відтиску печатки підприємства СВК «Багачанський» на довіреності не береться до уваги з огляду те, що відбиток печатки суб`єкта господарювання на первинному документі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є обов`язковим реквізитом первинного документа.

Обов`язкові реквізити первинних документів визначені у статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зокрема, згідно цієї статті, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити такі обов`язкові реквізити, як: назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст й обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що надають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів апеляційної інстанції також вважає за необхідне відзначити, що спірна довіреність на ім`я ОСОБА_2 датована 04.11.2019, в той час як договір поставки виконання зобов`язань за яким є предметом розгляду у цій справі сторонами було укладено пізніше - 14.11.2019.

З огляду на умови п. 5.3 договору, згідно з яким за результатами поставки та приймання-передачі товару сторони підписують видаткові накладні або товарно-транспортні накладні, колегія суддів відзначає, що видаткова накладна № 517 від 13.01.2020, копія якої надана ТОВ «Регіон Кард» з матеріалами апеляційної скарги, від отримувача підписана ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 04.11.2019, яка, як встановлено вище, не видавалась СВК «Багачанський», а відтак, вказана накладна не може бути належним доказом отримання СВК «Багачанський» дизельного палива за договором поставки №11/11/19 від 14.11.2019.

Водночас колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що як свідчить зміст вказаної видаткової накладної № 517 від 13.01.2020, поставка дизельного палива за цією накладною здійснена за договором «Основной», а не за договором поставки №11/11/19 від 14.11.2019.

Також, апеляційним господарським судом з огляду на надану СВК «Багачанський» довідку №02-19/1243 від 08.10.2020 Виконавчого комітету Покровськобагачанської сільської ради Хорольського району Полтавської області (згідно з якою вул. Хлібодарів у с. Велика Багачка Хорольського р-ну Полтавської області відсутня) критично оцінює можливість поставки ТОВ «Регіон Кард» дизельного палива позивачеві за місцем поставки: Полтавська обл., Хорольський р-н, с. Покровська Багачка, вул. Хлібодарів, 58А

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції, зважаючи на надані у матеріали справи вимоги позивача, які були направлені ним відповідачеві, вважає за необхідне відзначити, що відповідач залишив вказані вимоги без реагування, в т.ч. - заперечення.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, передбаченими умовами укладеного між сторонами договору, здійснення поставки дизельного палива саме позивачу згідно з заявкою останнього від 14.02.2020.

Відповідно до ч. 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови, покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати (така правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №912/2275/17, від 30.07.2018 у справі №904/4899/18, від 27.08.2019 у справі №911/1958/18).

Зі змісту статей 525, 526, 663, 693 ЦК України вбачається, що покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати у разі невиконання продавцем зобов`язання передати товар у строк, встановлений або договором поставки, або визначений відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Для задоволення вимог покупця щодо повернення суми попередньої оплати суд повинен установити факт прострочення продавця щодо передачі товару, факт належного виконання покупцем своїх обов`язків за договором, а звідси - і право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати (така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №924/277/19).

Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до статей 76 - 79 ГПК України на підтвердження повернення ТОВ «Регіон Кард» грошових коштів СВК «Багачанський» в розмірі 970 002,00 грн.

За наведених підстав, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що ТОВ «Регіон Кард» в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного з СВК «Багачанський» договору поставки, не здійснив поставку товару та не здійснив повернення перерахованих грошових коштів в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 970 002,00 грн. попередньої оплати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Кард" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 у справі №910/8461/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 у справі №910/8461/20 залишити без змін.

Справу №910/8461/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п. 2 ч. 3 статті 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлений 11.03.2021.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков