ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4201/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Казмерчук М.Т.

за участю представників учасників справи:

позивача Добриніна О.О., самопредставництво,

відповідача Коваль А.П., адвокат, ордер ХВ № 537 від 26.12.2020 року,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", місто Покров,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гідропривід", місто Харків,

про стягнення 227 550,23 грн.,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/4201/20.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", звернувся до господарського суду Харківської області із позовної заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гідропривід", про стягнення суми штрафних санкцій у розмірі 227 550,23 грн.

29 грудня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків до 11 січня 2021 року. 05 січня 2021 року, на виконання вимог ухвали суду, позивач усунув недоліки, які послугували підставою для залишення позовної заяви без руху, шляхом направлення заяви про усунення недоліків (вх. № 418 від 11 січня 2021 року). 12 січня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/4201/20 підготовче провадження і призначено підготовче засідання. Під час підготовчого провадження, через реалізацію прав за статтями 42, 161, 165, 166 Господарського процесуального кодексу України сторонами сформовано та представлено суду наступні заяви по суті справи: відзив, прийнятий до розгляду ухвалою суду від 20 січня 2021 року; відповідь на відзив, прийнята до розгляду протокольною ухвалою 08 лютого 2021 року. Протокольною ухвалою суду від 08 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, справу для розгляду по суті призначено на 01 березня 2021 року.

01 березня 2021 року суд розпочав розгляд справи по суті. В засіданні суду 01 березня 2021 року оголошено перерву у судовому засіданні по розгляду справи по суті до 15 березня 2021 року.

Присутній в судовому засіданні 15 березня 2021 року представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити з підстав, викладених в заявах по суті справи. Представник відповідача позов не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

15 березня 2021 року у судовому засіданні, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників учасників справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

На підставі тендерної документації по конкурсній пропозиції (лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гідропривід" № 121 від 03 квітня 2020 року), 30 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гідропривід" (виконавець, відповідач у справі) та Акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник, позивач у справі) укладено договір № У1122/03 (далі за текстом договір) за умовами якого виконавець зобов`язується провести ремонтні роботи, які іменуються роботи, а замовник з метою здійснення господарської діяльності зобов`язується поставити виконавцю для виконання робіт ремонтний фонд, а потім прийняти та оплатити виконанні роботи за актом приймання передачі, згідно з договором. Одиниця виміру, обсяг виконуваних робіт, загальна вартість договору, строки виконання робіт обумовлюється в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (пункт 1.1., 2.1, 2.2., 3.1. договору). Відповідно до пункту 4.1. та 4.3 договору здавання-приймання робіт оформлюється актом приймання-здачі виконаних робіт. При завершенні робіт, виконавець надає замовнику акт приймання-здачі виконаних робіт. У разі порушення термінів виконання робіт за цим договором замовник має право стягнути з виконавця пеню у розмірі 0,5 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення і за весь період прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати поставки (включаючи останній день поставки). У разі прострочення понад 10-ти календарних днів замовник має право додатково стягнути з виконавця штраф у розмірі 10-% від суми вартості робіт (пункт 9.2. договору). Як-то встановлено у розділі 11 договору, термін дії договору закінчується 31 грудня 2020 року, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами.

На виконання умов договору було підписано специфікацію № 1, яка визначає найменування послуги (ремонт насоса), одиницю виміру (поштучно), кількість, ціну за одиницю та загальну ціну договору, а також умова оплати (за фактом виконання робіт, відстрочення платежу 60 календарних днів з моменту підписання акту приймання-здачі виконаних робіт). Крім того, в даній специфікації встановлено строк виконання 80 робочих днів з моменту передачі ремонтного фонду і підписання приймально-здаточного акту.

29 травня 2020 року підписано приймально-здаточний акт за яким передано від замовника виконавцю, визначений умовами договору, ремонтний фонд.

12 серпня 2020 року позивач повідомив відповідача про те, що 18 серпня 2020 року закінчується термін для повернення ремонтного фонду (насосів радіально-поршневих НР). У відповідь, відповідач листом № 323 від 12 серпня 2020 року зазначив, що строк виконання договору обліковується у робочих днях, а не у календарних днях, а тому 24 вересня 2020 року є завершальним днем на повернення ремонтного фонду. При цьому, зазначив, що роботи здійснюються в плановому режимі та будуть здійсненні у строк.

08 вересня 2020 року виконавець сформував замовнику лист № 599 щодо неможливості у строк, встановлений договором, здійснити весь об`єм ремонтних робіт, оскільки насоси радіально-поршневі НР мають дефекти, які можливо усунути лиш шляхом виготовлення нових комплектів із індивідуальними параметрами. 16 вересня 2020 року замовник зазначив у листі № 31/864, що попередній огляд ремонтного фонду виконавцем було здійснено по фотокарткам, направленим на його електрону адресу, та після усної згоди 22 травня 2020 року скерований кур`єрську службою доставки вантажів для проведення ремонтних робіт.

18 вересня 2020 року у листі № 608 виконавець зазначив, що через відсутність комплектуючих до насосів радіально-поршневих НР був змушений здійснити роботи по виготовленню повного комплекту деталей, які були виготовлені по кресленням та технологічним процесам. Втім, під час їх перевірки виявилась невідповідність креслень та технологічним процесам вимогам насосів радіально-поршневих НР. Запропонував замовнику спрямувати на його адресу всіх комплектуючих до насосів. 22 вересня 2020 року листом № 31/876 було звернуто до виконавця прохання прискорити повернення відремонтованого ремонтного фонду із попередженням про дату їх повернення. Крім того, було направлено виконавцю робіт (відповідачу у даній справі) деталі, перелік яких конкретизовано у згаданому листі.

23 вересня 2020 року листом № 616 відповідач вказав, що позивач не поставив йому ремонтний фонд, а поставив лише корпуси та кришки, що в свою чергу не дає змоги виконати ремонтні роботи, визначені в умовах договору. 24 вересня 2020 року позивач у листі № 31/888 запропонував направити уповноважених представників підприємства-відповідача для огляду пошкоджених деталей разом із уповноваженим спеціалістами комбінату, а також вказано на необхідність розгляду питання про продовження строку виконання ремонту.

30 жовтня 2020 року позивачем, в досудовому порядку, сформовано на адресу відповідача претензію № 101-748/115 із вимогою здійснити ремонтні роботи, визначені у договорі та перерахувати суму штрафних санкцій.

Враховуючи порушення строків виконання договірних зобов`язань позивача звернувся до суду з метою захисту порушених прав і законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Укладений між сторонами у даній справі договір є підставою для виникнення у них за цим договором зобов`язань згідно зі статтями 11, 202, 509 ЦК України і який є обов`язковим для виконання у відповідності з положеннями статті 629 ЦК України.

При цьому, оскільки ремонт, згідно з частиною 2 статті 837 ЦК України, є роботою, суд, враховуючи зміст правовідносин, які послугували підставою даного судового розгляду, вважає, що укладений між сторонами договір, за своєю суттю відповідає зобов`язальним правовідносинам, що виникають з договорів підряду.

Так, за змістом частин 1, 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Проводячи аналіз змісту вказаної статті Цивільного кодексу України, можна зробити висновок, що легальне визначення договору підряду вміщує лише його основні ознаки: 1) виконання таких робіт здійснюється за завданням замовника; 2) на ризик підрядника; 3) результати робіт передаються замовнику; 4) замовник повинен прийняти та оплатити результати виконаної робити.

Натомість згідно частини1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Послуги полягають у тому, що по-перше, мають ознаки нематеріального характеру, а по-друге - вони нероздільно пов`язані з особистістю послугонадавача. У зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має уречевленого змісту. При послугах продається не сам результат, а дії, які до нього призвели; для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати).

При цьому зазначені в частини 2 статті 837 ЦК України види робіт, які можуть опосередковуватися за допомогою договору підряду, умовно поділяються на три групи: перша - створення, виготовлення певної речі; друга - зміна споживних якостей індивідуально визначеної речі (обробка, переробка, ремонт і інше), третя - інша робота, яка може бути і не пов`язана з річчю, але в результаті повинна відбутись зміна матеріального об`єкта.

В будь-якому випадку виконання підрядної роботи є виникнення матеріалізованого результату. Корисний ефект від діяльності з надання послуги не виступає у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги.

Також важливе значення для розмежовування договору підряду та договору про надання послуг має характер інтересу відповідної сторони замовника. Якщо його інтерес зводиться до виконання дій, наявний договір про надання послуг, а у разі коли передбачається здійснення дій з передачею результату, має місце договір підряду, який підпорядковується принципу: «результат вінчає справу»

З огляду на викладене, до договору, предметом якого є роботи з ремонту насосів радіально-поршневих НР, результатом якого є матеріальний корисний результат, застосовуються положення, встановлені в главі 61 Цивільного кодексу України „Підряд".

У частині 1 статті 837 ЦК України наведено нормативне визначення поняття договору підряду, згідно з яким за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду - консенсуальний договір, він вступає в силу з моменту його укладення, тобто досягнення сторонами домовленості за всіма істотними умовами.

Судом встановлено, що сторони досягли істотних умов щодо предмета договору та специфікації № 1 визначили, що предметом є виконання робіт з ремонту насосів радіально поршневих НР.

В одному із листів відповідач вказує на дефектний акт, який складений 25 лютого 2020 року, втім матеріали справи не містять даного документу. А учасники справи в судовому засіданні під звукозапис підтвердили той факт, що дефектний акт повинен був бути складеним виключно відповідачем (як виконавцем робіт), однак дефектний акт не був представлений до матеріалів справ відповідачем.

Положеннями статті 839 ЦК України визначено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб. Статтею 843 ЦК України унормовано, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Згідно з приписами статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначалось вище, положеннями специфікації № 1 визначено, що строк виконання ремонту становить 80 робочих днів з моменту передачі ремонтного фонду і підписання приймально-здаточного акту. 29 травня 2020 року був підписаний приймально-здаточний акт за яким було передано від замовника виконавцю визначений умовами договору ремонтний фонд.

З огляду на вищевикладене, відповідач повинен був виконати взяті на себе за договором зобов`язання у строк до 23 вересня 2020 року. В розрізі констатованого суд зазначає, що позивачем невірно було розраховано дату завершення ремонтних робіт, без урахування святкових днів, які припадали чи були перенесені на робочі дні (Трійця, День Незалежності України, День Конституції України).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, враховуючи положення пунктів 1.1 та 4.1. договору, які зобов`язують учасників договору здійснити активну дію по підписанню акту приймання-здачі ремонтного фонду, а в матеріалах справи міститься даний акт від 29 травня 2020 року, суд доходить до висновку, що позивач зі свого боку виконав зобов`язання та передав на ремонт насоси радіально поршневих НР у кількості 2-х шт. та, відповідно даний факт (передача ремонтного фонду) є підставою для виникнення у відповідача зустрічного зобов`язання провести ремонтні роботи на протязі 80-ти робочих днів.

Наразі, як встановлено судом, докази здійснення відповідачем у строк до 23 вересня 2020 року робіт із ремонту насосів радіально-поршневих НР у кількості 2-х шт. в матеріалах справи відсутні.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на отримання від позивача повністю розукомплектованих насосів, що було встановлено вже після підписання 29 травня 2020 року приймально здаточного акту № 1, вказуючи на активну переписку із позивачем з цього приводу. Вказані доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки підписуючи 29 травня 2020 року приймально-здаточний акт № 1 відповідач не зазначив про наявність дефектів у прийнятому ремонтному фонді або відсутність всього пакету необхідних документів (як-то креслень). Тобто, після підписання даного акту, як зазначає відповідач, виявились дефекти у ремонтному фонді, а також було встановлено відсутність креслень на ремонтний фонд, при цьому, будь-яких доказів на підтвердження даної обставини не надає. Наявні в матеріалах справи та в заяві по суті справи доводи про поставку неналежного ремонтного фонду не підкріплені достовірними доказами, адже в силу принципу змагальності саме на учасника справи (в даному випадку відповідача) лягає тягар доведення заперечень.

Одночасно суд звертає увагу, що приймально-здаточний акт № 1 від 29 травня 2020 року підписаний з боку відповідача директором Колісниченко Д.А., який за умови пункту 9.12.1. договору фігурує як особа, яка має право підписувати будь-які документ, в тому числі приймально-здавальні акти. Тобто, ставлячи підпис та печатку підприємства на документі від 29 травня 2020 року відповідач, в особі уповноваженої особи, вказав на отримання ремонтного фонду в комплекті без будь-яких зауважень.

Крім того, за умовами статті 851 Цивільного кодексу України підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

В матеріалах справи наявний лист № 323 № 12 серпня 2020 року, за змістом якого відповідач повідомляє позивача, що роботи здійснюються та в строк, встановлений договором, будуть закінчені. При цьому, ані в заяві по суті справи, ані в судових засіданнях відповідач не оспорив факту наявності даного листа.

Тобто, відповідач фактично підтвердив проведення ремонтних робіт без зазначення будь-яких дефектів в наданих насоах радіально-поршневих НР у кількості 2-х шт.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність застосування при розгляді справи доктрини заборони суперечливої поведінки в основі якої закладено правило, згідно із яким поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидним, що поведінка відповідача, який у серпні 2020 року повідомляє замовника про проведення ремонтних робіт в строки, встановлені договором (специфікацією), суперечать його попередній у вересні 2020 року, коли в чисельних листах на адресу позивача зазначає про відсутність необхідних деталей та поставку ремонтного фонду із дефектами.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Договір, який став предметом судового розгляду в даній справі, є таким, що укладений на підставі тендерної документації, які була сформована відповідачем (лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гідропривід" № 121 від 03 квітня 2020 року), що зумовлює висновок про те, що предмет договору не може бути змінений за взаємною згодою сторін, а лише в разі наявності певної сукупності обставин із якими закон дозволяє учасникам таких відносин скоректувати умови договору.

В одному із листів, які були скеровані на адресу позивача, відповідач вказав на факт проведення робіт не по ремонту насосів радіально-поршневих НР у кількості 2-х шт., а фактично проведення робіт по виготовленню повного комплекту деталей для вказаних насосів (а. с. 23, том 1), що не узгоджується із пунктом 1.1. договору № У1122/03, який визначає обов`язок виконавця здійснити ремонт визначеного обладнання.

Суд, повторюючись, зазначає, що відповідач не навів належними та допустимими доказами факт того, що під час прийняття 29 травня 2020 року ремонтного фонду він (як виконавець на якого лягає тягар обов`язків з ремонту) мав заперечення з приводу комплектності насосів радіально-поршневих НР у кількості 2-х шт. або було недоукомлектованість документів на ремонтний фонд (як-то відсутність креслення), принаймні такі докази в матеріалах справи відсутні, а тому суд позбавлений можливості пересвідчитися в тому, що у відповідача були відсутні об`єктивні перешкоди у виконанні робіт у строк, встановлений в договорі.

Враховуючи усі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що саме ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань зумовило затримку у строках виконання робіт за договором (до 23 вересня 2020 року).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача суму штрафних санкцій у розмірі 227 550,23 грн., яка складається із пені у сумі 186 550,07 грн. та штрафу в сумі 41 000,16 грн.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України). Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

У разі порушення термінів виконання робіт за цим договором замовник має право стягнути з виконавця пеню у розмірі 0,5 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення і за весь період прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати поставки (включаючи останній день поставки) (пункт 9.2. договору).

Неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частина перша статті 611 Цивільного кодексу України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо прострочення виконання робіт).

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та виходячи з розділу 9 договору, приписів статті 231 Господарського кодексу України, суд встановив, що дане нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору. Здійснивши перерахунок штрафної санкції, з урахуванням обумовленого сторонами загальної вартості ремонтних робіт (410 000,16 грн.), визначеного розміру пені (0,5% від вартості робіт), а також дати складання приймально-здаточного акту № 1 (29 травня 2020 року) із якої обліковуються 80 робочих днів на проведення ремонтних робіт, які закінчуються, з урахуванням святкових днів, 23 вересня 2020 року, суд встановив, що арифметично вірною та такою, що повністю відповідає положенням чинного законодавства є сума пені в розмірі 176 300,07 грн.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2статті 231 Господарського кодексу України .

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином одночасне стягнення пені та штрафу не суперечить вимогам чинного законодавства та статті 61 Конституції України. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2018 року у справі № 911/2813/17, від 22 березня 2018 року у справі № 911/1351/17 та від 25 травня 2018 року у справі № 922/1720/17).

За пунктом 9.2. Договору у разі прострочення понад 10-ти календарних днів замовник має право додатково стягнути з виконавця штраф у розмірі 10-% від суми вартості робіт.

Обставина з якою пов`язується виникнення відповідальності зі сплати штрафу у розмірі 10% від суми вартості робіт є доведеною, адже за матеріалами справи встановлено прострочення виконавця понад 10-ти календарних днів (тобто з 04 жовтня 2020 року). Доказів завершення ремонтних робіт в означений період (до 03 жовтня 2020 року), матеріали справи не містять.

Здійснивши перерахунок штрафу, з урахуванням умов договору та розміру штрафу (10%), а також з огляду на розмір визначеної сторонами у специфікації № 1 загальної вартості робіт, господарський суд зазначає, що позивачем арифметично не вірно вказано суму до стягнення 41 000,16 грн., оскільки здійснивши математичний алгоритм по проведенню розрахунку штрафу (410 000,16 грн.) , суд встановив вірною сумою є 41 000, 01 грн. та відповідно в даній сумі задовольняє позовні вимоги.

Аналіз положень чинного законодавства України дає підстави для висновку, що установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Виходячи із цих загальних засад, має встановлюватися і наявність або відсутність вини: особа має визнаватися невинуватою, якщо вона вжила всіх заходів для належного виконання зобов`язання при тому ступені турботливості та обачності, що вимагалася від неї за характером зобов`язання та умовами обороту.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, які саме заходи були вжиті відповідачем з метою належного виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження ремонтних робіт, в строки обумовлені в специфікації № 1, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе договірні обов`язки, позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням наведеного.

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194 - 196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуаьного кодексу УКраїни, господарський суд Харківської області,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гідропривід" (61022, місто Харків, проспект Леніна (теперішня назва проспект Науки) будинок 5, офіс 35, ідентифікаційний код юридичної особи 38495578) на користь Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (53300, Дніпропетровська область, місто Покров, вулиця Центральна, будинок 11, ідентифікаційний код юридичної особи 00190928) суму штрафних санкцій у розмірі 217 300,08 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 3 259,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "16" березня 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко