ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2021 р. Справа№ 911/2498/18 (911/2822/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

та представників сторін:

ліквідатор ПрАТ "Росава" - І.С. Комлик, свідоцтво № 130 від 04.02.2013р.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Нова Інформація"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020

у справі №911/2498/18 (911/2822/20) (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою Приватного акціонерного товариства "Росава" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Нова Інформація" (03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, буд. 4; )

про визнання недійсним правочину боржника та стягнення коштів

у відокремленому провадженні в межах справи №911/2498/18

за заявою Голови ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства "Росава" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; )

до боржника Приватного акціонерного товариства "Росава" (09108, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; )

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа №911/2498/18 про банкрутство ПрАТ "Росава", провадження в якій відкрите ухвалою суду від 27.11.2018.

Постановою Господарського суду Київської області від 04.12.2018 визнано банкрутом ПрАТ "Росава" та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.06.2020 ліквідатором ПрАТ "Росава" призначено арбітражного керуючого Комлика І.С.

На даний час у справі триває ліквідаційна процедура.

28.09.2020 до місцевого господарського суду надійшла заява ПрАТ "Росава" від 25.09.2020 б/№ (вх. №2861/20) до ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" про визнання недійсним правочину боржника та стягнення коштів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2020 (повний текст складено 28.12.2020) у справі911/2498/18 (911/2822/20) заяву ПрАТ "Росава" від 25.09.2020 б/№ (вх. №2861/20) до ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" про визнання недійсним правочину боржника та стягнення коштів задоволено; визнано недійсною Додаткову угоду №3 від 02.11.2018 до Договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №457 від 12.06.2017; cтягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Нова Інформація" на користь Приватного акціонерного товариства "Росава" 11 800 000 (одинадцять мільйонів вісімсот тисяч) грн 00 коп. заборгованості та 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020 по справі №911/2498/18 (911/2822/20) і ухвалити нове рішення, яким заяву ПрАТ "Росава" до ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" про визнання недійсним правочину боржника та стягнення коштів залишити без задоволення.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт стверджує наступне:

- Суд надав одній із сторін спору додаткові права щодо надання доказів на будь-якій стадії судового процесу, всупереч ст.80 ГПК України, яка чітко передбачає порядок та строки надання доказів сторонами по справі, тим самим обмежуючи права відповідача на подання власних міркувань та аргументів щодо доказів по справі;

- Суд помилково застосував два нормативно-правові акти, які по різному регулюють спірні правовідносини у різний проміжок часу, неодноразово посилаючись на КУзПБ та Закон про банкрутство;

- Суд при прийнятті рішення, не може підтверджувати факт перерахування грошових коштів з ПрАТ "Росава" на рахунок ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація", посилаючись на електронний доказ роздрукований з системи клієнт-банк який створений позивачем за допомогою мережі інтернет, без будь-яких підписів, печаток уповноважених осіб АТ "Акордбанк" та без електронного цифрового підпису, а тому є недопустимим та неналежним, поданий з порушенням норм ГПК України;

- Відповідач вважає, що відмова від власних майнових вимог є дією, спрямованою на припинення цивільних прав та обов`язків (прощення боргу, стаття 605 ЦК України), тобто є одностороннім правочином; ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" не погоджується з позицією суду, що надання безповоротної фінансової допомоги (вчинення правочину дарування) є рівнозначним поняттям з відмовою від власних майнових вимог, яка завдає збитків кредиторам однієї із сторін;

- Відповідач не погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно застосування до спірних правовідносин норм КУзПБ (саме при визнанні правочину недійсним).

Крім того апелянт подав клопотання про зупинення дії оскаржуваної ухвали, відповідно до якого просить суд зупинити виконання ухвали Господарського суду Київської області від 22.12.2020 по справі №911/2498/18 (911/2822/20) до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 апеляційна скарга ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" у справі №911/2498/18 (911/2822/20) передана на розгляд колегії суддів у складі: Верховець А.А. - головуючий суддя, судді: Пантелієнко В.О., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020 у справі №911/2498/18 (911/2822/20) залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України (не додано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі), надано заявнику строк на усунення недоліків.

08.02.2021 до суду апеляційної інстанції від ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази сплати судового збору у встановленому розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" про зупинення дії ухвали Господарського суду Київської області від 22.12.2020 у зв`язку з не набранням даною ухвалою законної сили; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020 у справі №911/2498/18 (911/2822/20); розгляд апеляційної скарги ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" призначено на 09.03.2021; роз`яснено сторонам право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

01.03.2021 до суду апеляційної інстанції від ПрАТ "Росава" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ключовими аргументами відзиву є:

- що до позовної заяви були додані виписки роздруковані з системи клієнт-банк, та разом з клопотанням про долучення до матеріалів справи були долучені оригінали тих самих виписок;

- виписка банку, отримана у вигляді електронного документу із відповідними електронними цифровими підписами посадових осіб банку та його печатки (за наявності) має ту ж юридичну силу, що і виписка банку, складена в паперовому вигляді;

- при вирішенні питання щодо недійсності правочину (Додаткова угода № 3 від 02.11.2018 року, яка підписувалась між ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" та ПрАТ "Росава" - яке визнано банкрутом та перебуває в процедурі ліквідації), необхідно керуватися не лише нормами цивільного законодавства, але й нормами передбаченими КУзПБ;

- 12.06.2017 між ПрАТ "Росава" та "Видавничий дім "Нова Інформація" було укладено Договір №457 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, яка є обов`язковою до повернення. Підписуючи Додаткову угоду №3 до Договору №457 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, ПрАТ "Росава" фактично відмовилася від власних майнових вимог.

У зв`язку із перебуванням з 04.03.2021 по 12.03.2021 судді Доманської М.Л., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд справи у визначеному складі неможливо.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" у справі №911/2498/18 (911/2822/20) передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів Пантелієнка В.О., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів апеляційну скаргу ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020 у справі №911/2498/18 (911/2822/20).

09.03.2021 на електронну пошту та через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю 09.03.2021 представника відповідача (апелянта) - адвоката Гугіна Д.Ю. у слідчій дії в кримінальному провадженні та неможливості перенесення слідчої дії на іншу дату, та необхідності пошуку іншого представника відповідачем та ознайомлення ним з матеріалами справи.

В судовому засіданні 09.03.2021 головуючий суддя поставив на обговорення клопотання відповідача (апелянта) про відкладення розгляду справи.

Представник ПрАТ "Росава" в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання відповідача (апелянта) про відкладення розгляду справи.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України (ДАЛІ - ГПК України) суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки.

З клопотання ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" про відкладення розгляду справи слідує, що підставою для відкладення є участь представника відповідача (апелянта) - адвоката Гугіна Д.Ю. у слідчій дії в кримінальному провадженні. Разом з тим до вказаного клопотання не додано жодних доказів, які б підтверджували участь адвоката Гугіна Д.Ю.у слідчій дії в кримінальному провадженні.

Відтак неявка в судове засідання 09.03.2021 представника відповідача (апелянта), з наведеної вище підстави, не визнається судом поважною.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" не позбавлена права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника або здійснювати самопредставництво.

При цьому відповідачем (апелянтом) не доведено неможливості здійснення такої заміни представника або здійснення самопредставництва особи, яку він представляє, а також факту неможливості розгляду справи без участі ТОВ "Видавничий дім"Нова Інформація", а тому клопотання відповідача (апелянта) про відкладення розгляду справи і в даній частині визнається судом необґрунтованою.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відповідно до ст.129 Конституції України, ст.2 ГПК України одним із завдань господарського судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

На виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 152, ч. 5 ст. 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів", Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 №169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду може бути здійснено за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Таким чином, представники відповідача (апелянта) не були позбавлені права взяти участь у судовому засіданні 09.03.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача (апелянта).

В судовому засіданні 09.03.2021 представник ПрАТ "Росава" надав пояснення по суті спору. Просив суд апеляційну скаргу ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020 у справі №911/2498/18 (911/2822/20) залишити без задоволення; залишити ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020 у справі №911/2498/18 (911/2822/20) без змін.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В судовому засіданні 09.03.2021, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів прийшла до висновку апеляційну скаргу ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020 у справі №911/2498/18 (911/2822/20) - залишити без змін.

Як встановлено місцевим судом 12.06.2017 між ПрАТ "Росава" (позикодавець) та ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" (позичальник) укладено Договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 457, відповідно до умов якого (п. 1.1., 2.1, 2.4., 2.6.) позикодавець надає позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у розмірі 800000,00 грн. Кошти, залучені від позикодавця як безвідсоткова поворотна фінансова допомога, повертаються у строк до 12.06.2018. Повернення грошових коштів здійснюється шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця.

Додатковою угодою № 1 від 30.10.2017 до Договору № 457 сторони збільшили розмір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги до 10000000,00 грн.

Додатковою угодою № 2 від 04.01.2018 до Договору № 457 сторони збільшили розмір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги до 60000000,00 грн та змінили строк повернення фінансової допомоги - до 01.02.2019.

Станом на 02.11.2018 сума заборгованості ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" перед ПрАТ "Росава" за Договором № 457 становила 11800000,00 грн. Перерахування Позивачем на користь Відповідача безвідсоткової поворотної фінансової допомоги за Договором № 457 підтверджується роздруківкою з інтернет системи клієнт-банк Позивача та банківськими виписками з рахунку Позивача.

02.11.2018 між ПрАТ "Росава" та ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 457, відповідно до умов якої сторони домовились про те, що "суму у розмірі 11800000,00 грн, яка була надана позикодавцем позичальнику за Договором № 457 від 12.06.2017 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, з 02.11.2018 вважати безповоротною фінансовою допомогою, наданою позикодавцем позичальнику (з 02.11.2018 позичальник не зобов`язується повертати зазначену суму). З 02.11.2018 Договір № 457 від 12.06.2017 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги вважається виконаним у повному обсязі та закінченим. Сторони претензій один до одного не мають. Сторони виконали всі взяті на себе зобов`язання".

Таким чином обставини щодо укладення Банкрутом ПрАТ "Росава" протягом одного року, що передував відкриттю провадження у справі про банкрутство (27.11.2018) Додаткової угоди № 3 від 02.11.2018 до Договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 457 від 12.06.2017, за якою протягом одного місяця до відкриття провадження у даній справі, отриману Відповідачем поворотну фінансову допомогу в розмірі 11800000,00 грн, визнано безповоротною фінансовою допомогою, є доведеними.

При цьому, враховуючи що умови Договору № 457 та Додаткової угоди № 2 від 04.01.2018 до Договору передбачали обов`язок Відповідача повернути фінансову допомогу до 01.02.2019, а Додатковою угодою № 3 від 02.11.2018 фінансову допомогу визнано безповоротною та встановлено, що з 02.11.2018 позичальник не зобов`язується повертати суму допомоги в розмірі 11800000,00 грн, слід дійти висновку, що укладенням Додаткової угоди № 3 від 02.11.2018 до Договору № 457 Боржник ПрАТ "Росава" фактично відмовився від власних майнових вимог.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що провадження у даній справі про банкрутство було відкрите 27.11.2018 та здійснювалось відповідно до норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Закон про банкрутство).

Додаткова угода № 3 від 02.11.2018 до Договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 457 від 12.06.2017 укладена Боржником у строк протягом одного року до відкриття провадження у справі № 911/2498/18 про банкрутство ПрАТ "Росава".

Вказані правочини укладені за чинності норм Закону про банкрутство до введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно з приписами частини третьої статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, згідно з пунктами 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень якого з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

З наведеного випливає, що перехід від регулювання, передбаченого Законом про банкрутство, до передбаченого КУзПБ здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 924/159/14, від 11.08.2020 у справі № 904/3457/19, від 27.08.2020 у справі № 904/4928/17, від 13.10.2020 у справі № 910/22904/15.

Отже, до 21.10.2019 щодо ПрАТ "Росава" підлягали застосуванню положення Закону про банкрутство у відповідній редакції, а із зазначеної дати провадження у справі № 911/2498/18 про банкрутство ПрАТ "Росава", яке з 04.12.2018 перебуває на стадії ліквідаційної процедури, здійснюється згідно з положеннями КУзПБ.

Отже, з введенням в дію 21.10.2019 КУзПБ, Закон про банкрутство втратив чинність, а дія норм Кодексу розповсюджується у тому числі на правовідносини, які виникли в межах справи про банкрутство.

Частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Таким чином, ст. 42 КУзПБ регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в так званий "підозрілий" період до відкриття провадження у справі про банкрутство або після відкриття провадження у справі про банкрутство. Вказані статті визначають підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом трьох років (згідно КУзПБ), що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, ст. 42 КУзПБ, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Кодексі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми, а майнові дії спростовані із застосуванням наслідків передбачених цією нормою.

Така правова позиція щодо правильного застосування норми права висловлена Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 у справі № 04/01/5026/1089/2011, від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17, від 23.04.2019 у справі № 19/5009/2383/11, від 30.01.2019 у справі № 910/7827/17.

При розгляді спорів в поряду ст. 42 КУзПБ, належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема, але не виключно щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

З огляду на сферу регулювання Кодексу України з процедур банкрутства і за змістом норм 42 Кодексу, вони є спеціальними по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ці норми передбачають додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14.

З матеріалів справи вбачається, що розмір грошових вимог кредиторів становить 9 923 959 253,20 грн. В ході здійснення досудової ліквідаційної процедури ліквідаційною комісією виявлено активи Боржника на загальну суму 762 111 192,00 грн. В той же час, згідно проміжного ліквідаційного балансу станом на 04.07.2018 активи Боржника складали 3 372 203 000,00 грн, тоді як зобов`язання становили 18 711 869 000 грн, отже збиток товариства складав 16 876 750 000 грн.

В ході здійснення аналізу фінансового становища ПрАТ "Росава", за наслідком інвентаризації майна Боржника, його оцінки та аналізу кредиторських зобов`язань підприємства, ліквідаційною комісією було виявлено те, що майна Боржника недостатньо для погашення всієї кредиторської заборгованості, що стало підставою для визнання ПрАТ "Росава" банкрутом згідно постанови суду у даній справі від 04.12.2018.

Проаналізувавши матеріали справи в сукупності та оцінивши подані докази місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що вказані вище обставини щодо фінансового становища ПрАТ "Росава", обсягу його активів та розміру кредиторської заборгованості, факт відкриття щодо Боржника 27.11.2018 провадження у справі про банкрутство, свідчать про те, що Додаткова угода № 3 від 02.11.2018 до Договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 457 від 12.06.2017, за якою ПрАТ "Росава" у період протягом одного року до відкриття провадження у справі про банкрутство, фактично відмовилось від власних майнових вимог на суму 11800000,00 грн, має ознаки фраудаторного правочину, укладеного з наміром ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямованого на завдання шкоди кредиторам.

Доводи Відповідача про те, що станом на дату укладення Додаткової угоди № 3 від 02.11.2018 Кодекс України з процедур банкрутства не було введено в дію, отже сторонами були дотримані вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України, внаслідок чого відсутні підстави для визнання договору недійсним, суд вважає необґрунтованими, оскільки станом на дату укладення Додаткової угоди № 3 від 02.11.2018 діяв Закон про банкрутство, стаття 20 якого передбачала відповідну підставу недійсності правочину Боржника - відмова від власних майнових вимог, про що вказано вище.

Враховуючи, що згідно ч. 3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, при розгляді даної справи підлягають застосуванню положення ст. 42 КУзПБ.

Отже Додаткова угода № 3 від 02.11.2018 до Договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 457 від 12.06.2017 підлягає визнанню недійсною в силу спеціальних підстав, передбачених ст. 42 КУзПБ.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 КУзПБ, у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Таким чином на підставі ч. 3 ст. 42 КУзПБ ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" зобов`язане повернути до складу ліквідаційної маси ПрАТ "Росава" грошові кошти у сумі 11800000,00 грн, отримані на підставі Договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 457 від 12.06.2017, та від яких Боржник відмовився, уклавши Додаткову угоду № 3 від 02.11.2018 до вказаного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2020 ліквідатор Банкрута звернувся до Відповідача з вимогою від 17.07.2020 № 17/07-04 про погашення заборгованості за Договором № 457 від 12.06.2017, однак вказана вимога залишена Відповідачем без задоволення.

Докази повернення ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" на користь ПрАТ "Росава" зазначених грошових коштів у сумі 11800000,00 грн, отриманих на підставі Договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 457 від 12.06.2017 відсутні.

Стосовно доводів скаржника що суд надав одній із сторін спору додаткові права щодо надання доказів на будь-якій стадії судового процесу, всупереч ст.80 ГПК України, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, з урахуванням приписів ст. ст. 2, 14, 269 Господарського процесуального кодексу України, вважає що місцевий суд дійшов правомірного висновку щодо задоволення клопотання про долучення додаткових доказів до справи, а саме "Копії виписок з банківського рахунку ПрАТ "Росава", з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатором ПрАТ "Росава" до заяви про визнання недійсним правочину боржника та стягнення коштів була додана виписка з банківського рахунку ПрАТ "Росава", що підтверджує рух коштів по рахунку відкритому в АТ "Акордбанк" роздрукованої з системи клієнт-банк, та разом з поданим клопотанням від 04.11.2020 були долучені оригінали тих самих виписок.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" № 851-IV електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно з ст. 8 цього Закону юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Отже, виписка банку, отримана у вигляді електронного документу із відповідними електронними цифровими підписами посадових осіб банку та його печатки (за наявності) має ту ж юридичну силу, що і виписка банку, складена в паперовому вигляді. Однак, якщо у клієнта банку є бажання, він може оформити таку виписку ще і в паперовому вигляді. В такому випадку паперовий та електронний екземпляр цього документу матимуть рівну юридичну силу.

Згідно ч. 3 ст. 96 ГПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

А тому в даному випадку ліквідатором ПрАТ "Росава" не подавались до суду додаткові докази, як апелянт зазначає в своїй апеляційній скарзі.

Додатково в апеляційній скарзі апелянт вказав, що: "відповідно до ст. 94 ГПК України Позивачем навіть не було зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (при поданні електронних доказів разом з поданням позовної заяви)."

Однак, неодноразово зверталася увага, як судом першої інстанції, так і апелянтом в його апеляційній скарзі, на факт того, що позивач в своїй заяві вказував, що ним були надані банківські виписки роздруковані з системи клієнт-банк.

Тобто такий факт вказував на те, що дані виписки не знаходились у позивача, інших осіб і т.д., вони сформовані через систему клієнт-банк та роздруковані ліквідатором через відповідну систему.

Оскільки виписки, які формуються через таку систему посвідчуються електронними цифровими підписами посадових осіб банку та його печаткою (за наявності) - це вказує на те, що дані докази відповідають вимогам законодавства, в частині їх візуальної форми (згідно Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" № 851-IV) та відповідно використання їх як доказів в судовій справі (відповідно до ст. 96 ГПК України).

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України №851-IV оригінали виписок, які були надані ліквідатором ПрАТ "Росава" разом з клопотанням є ідентичними за документарною інформацією та реквізитами до виписок, які були сформовані через інтернет систему клієнт-банк, а тому кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дослідження вказаних обставин на підставі поданих учасниками справи доказів - є необхідним, оскільки як учасниками справи зроблені відповідні посилання на вказані обставини, так і судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, і з висновками якого скаржник не погоджується, а отже, дослідження вказаних доказів входить до меж доводів і апеляційної скарги, і вказані обставини врахував суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому суд з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених в ст.ст. 124, 129 Конституції України та ст.ст. 2,7, 13, 14, 15 Господарського процесуального кодексу України, правомірно прийняв долучені докази, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає порушення ст. 80 ГПК України щодо подачі доказів.

Таким чином, суд з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених в ст.ст. 124, 129 Конституції України та вищенаведених нормах процесуального закону, прийняв надані ліквідатором докази стосовно суті спірних правовідносин, їх оцінка здійснюється судом в процесі розгляду справи в сукупності з усіма наявними у справі документами.

Стосовно доводу апелянта що надання безповоротної фінансової допомоги не є рівнозначним поняттям та правочином з правочином щодо відмови від власних майнових вимог, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі зазначено наступне:

"Відповідач вважає, що відмова від власних майнових вимог є дією, спрямованою на припинення цивільних прав та обоє 'язків (прощення боргу, стаття 605 ЦК України), тобто є одностороннім правочином...

Надання безповоротної фінансової допомоги не є рівнозначним поняттям та правочином з правочином щодо відмови від власних майнових вимог.

Згідно пп. 14.1.257 п. 14,1. ст. 14 Кодексу безповоротна фінансова допомога - це, зокрема, сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів.

Безповоротна фінансова допомога, як випливає з її назви, не передбачає повернення, тобто її надають безоплатно...

ТОВ "ВД "НОВА ІНФОРМАЦІЯ" не погоджується з позицією Суду, що надання безповоротньої фінансової допомоги (вчинення правочину дарування) є рівнозначним поняттям з відмовою від власних майнових вимог, яка завдає збитків кредиторам однієї із Сторін."

Однак, суд зазначає, що 12.06.2017 року між ПрАТ "Росава" та ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" (далі - Сторони) було укладено Договір №457 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до пп. 14.1.257. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Тобто договір надання поворотної фінансової допомоги не повинен передбачати можливість нарахування процентів, оскільки в іншому випадку для цілей оподаткування він класифікуватиметься як договір фінансового кредиту (пп. 14.1.258 ПКУ).

За правовим характером договір надання поворотної фінансової допомоги являє собою договір позики (ч. 1 ст. 1046 ЦКУ). Із цим погоджуються і контролюючі органи (див. листи ДПСУ від 11.02.2013 р. № 1990/6/17-1216, ДФСУвід 12.03.2016 р. № 5314/6/99-99-19-02-02-15, від 18.04.2016 р. № 8645/6/99-99-19-02-02-15, від 25.01.2017 р. № 1420/6/99-99-13-02-03-15, від 03.04.2017 р. № 6839/6/99-99-13-02-03-15, ІПК Головного управління ДФС у Миколаївській області від 28.02.2019 р. № 806/10/ШК/14-29-12-03-22).

Щодо позиції Верховного Суду, слід зазначити, що 12 лютого 2020 р. Велика Палата Верховного Суду розглянула касаційну скаргу у справі № 381/4019/18 про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поворотна фінансова допомога надається на підставі договорів, що передбачають передачу підприємству у користування на певний строк суми грошових коштів без нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плату за користування такими грошовими коштами.

Операції з позики грошових коштів оформлюються згідно з вимогами ст. 1046 «Договір позики» гл. 71 ЦК України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Тобто існують всі факти того, що, підписуючи Додаткову угоду №3 до Договору №457 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, ПрАТ "Росава" фактично відмовилося від власних майнових вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 ГПК України).

Статтею 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (висновки у Постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17).

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, оскаржувана ухвала якою задоволено заяву ПрАТ "Росава" від 25.09.2020 б/№ (вх. № 2861/20) до ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація" про визнання недійсним правочину боржника та стягнення коштів постановлено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали, з урахуванням меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України за апеляційною скаргою ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація".

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на ТОВ "Видавничий дім "Нова Інформація".

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Нова Інформація" на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020 у справі №911/2498/18 (911/2822/20) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2020 у справі №911/2498/18 (911/2822/20) залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2498/18 (911/2822/20) повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст.9 КзПБ.

Повний текст постанови складено 12.03.2021.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник