ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року Справа № 923/923/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Управління будівництва «Укрводбуд», м. Каховка, Херсонська область, ,

до відповідача-1: Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, м. Генічеськ, Херсонська область, ,

до відповідача-2: Дочірнього підприємства "Оздоровчий комплекс "Меліоратор" Приватного акціонерного товариства "Управління будівництва "Укрводбуд", с. Генічеська Гірка, Генічеський район, Херсонська область, ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Щасливцевська сільська рада, с. Щасливцеве, Генічеський район, Херсонська область,

про визнання договору недійсним.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 - не з`явився;

від третьої особи - Юкіш В.О., довіреність б/н від 27.01.2021.

Судове засідання проводиться в режимі відеоконференції з Генічеським районним судом Херсонської області та у відповідності до ч.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи.

16 вересня 2020 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Приватне акціонерне товариство "Управління будівництва "Укрводбуд" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області та до Дочірнього підприємства "Оздоровчий комплекс "Меліоратор" Приватного акціонерного товариства "Управління будівництва "Укрводбуд", в якій просить суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 17 листопада 2006 року між Генічеською районною державною адміністрацією Херсонської області і Дочірнім підприємством "Оздоровчий комплекс "Меліоратор" відкритого акціонерного товариства "Управління будівництва "Укрводбуд" та зареєстрований в Генічеському районному відділі Херсонська регіональна філія ДП "Центру ДЗК" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 січня 2007 року за № 4АА72000003.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на ст.ст. 141, 149 Земельного кодексу України, ст.ст. 203, 215, 228, 236 Цивільного кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020, визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 21 вересня 2020 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/923/20 визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою суд запропонував учасникам провадження у встановлені строки надіслати (надати) до суду: відповідачам - відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів та позивачу відповідь на відзив.

Ухвала суду про відкриття провадження направлена сторонам рекомендованою поштою з повідомленням, у відповідності до вимог частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Матеріали справи містять докази вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі сторонам у справі.

13 жовтня 2020 року до суду від відповідача-1 у справі надійшло клопотання пор розгляд справи без участі його представника, проти позовних вимог не заперечує та просить розглянути справу за наявними документами.

16 жовтня 2020 року на електронну адресу Господарського суду Херсонської області від Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області надійшло клопотання про залучення Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

19 жовтня 2020 року до суду від відповідача-2 у справі надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді у період з 19.10.2020 по 23.10.2020, призначене на 20.10.2020 підготовче засідання у справі не відбулось.

Ухвалою від 27 жовтня 2020 року призначено підготовче засідання у справі на 17.11.2020.

Ухвалою від 17 листопада 2020 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Щасливцевську сільську раду Генічеського району Херсонської області та запропонував третій особі на протязі 10 днів з дня отримання позовної заяви надати письмові пояснення або свої міркування по суті заявленого позивачем позову.

Вказаною ухвалою суду продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 923/923/20 на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі.

23 листопада 2020 року до суду від відповідача-1 у справі надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

24 листопада 2020 року до суду від представника позивача для залучення до матеріалів справи надійшли докази направлення позовної заяви з додатком третій особі.

07 грудня 2020 року до суду від Щасливцевської сільської ради надійшли пояснення по суті позову з додатком та клопотання про проведення судового засідання у справі № 923/923/20 в режимі відеоконференції з Генічеським районним судом Херсонської області.

Ухвалою від 09 грудня 2020 року задоволено клопотання Щасливцевської сільської ради про проведення призначених судових засідань у справі № 923/923/20 в режимі відеоконференції та визначено проводити підготовче засідання у справі № 923/923/20, призначене на 16 грудня 2020 року о 12:00 год. в режимі відеоконференції з Генічеським районним судом Херсонської області.

Ухвалою від 14 грудня 2020 року суд задовольнив заяву позивача про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 16.12.2020 о 12:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та визначено підготовче засідання у справі проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яку здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Ухвалою від 16 грудня 2020 року суд залишив без розгляду пояснення Щасливцевської сільської ради. Також даною суд закрив підготовче провадження у справі № 923/923/20 та призначив справу до судового розгляду по суті на 14.01.2021.

Протокольною ухвалою від 14 січня 2021 року суд продовжив строк розгляду справи № 923/923/20 по суті на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні 14.01.2021 суд розпочав розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 14.01.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 14 січня 2021 року суд оголосив перерву до 11 лютого 2021 року до 14:30 год..

08 лютого 2021 року до суду від відповідача-1 у справі надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

11 лютого 2021 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, для забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав, зокрема права на участь у судовому засіданні, ухвалою суду від 11 лютого 2021 року відкладено розгляд справи по суті на 26.02.2021.

Сторони у справі повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи по суті ухвалою, яка направлена на адреси учасників справи рекомендованою поштою з повідомленням та судом здійснено публікацію повідомлення учасників провадження про дату та час проведення судового засідання з розгляду справи по суті.

16 лютого 2021 року до суду відповідача-1 у справі надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

26 лютого 2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

У судове засідання 26.02.2021 з`явився лише представник третьої особи, позивач та відповідачі у судове засідання не з`явились.

Приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Наслідки неявки у судове засідання учасника справи передбачені ст. 202 ГПК України.

Враховуючи, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, а завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат, з огляду на неподання відповідачами відзиву на позовну заяву у встановлені строки, доказів в обґрунтування своїх позиції, жодних заяв про продовження/поновлення строків для їх подачі, відсутність заявлених учасниками справи заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті спору та прийняття рішення у справі за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Представник третьої особи у судовому засіданні 26.02.2021 надав усні пояснення, в яких позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 26.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено присутніх учасників справи про орієнтований час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що відповідно до рішення Херсонської обласної Ради народних депутатів від 14 лютого 1995 року № 56 Орендному підприємству "Укрводбуд" надано у постійне користування 10,6073 га. землі для оздоровчого комплексу "Меліоратор" на Арабатській Стрілці і очисних споруд.

В свою чергу Генічеська районна рада Херсонської області 13 квітня 1995 року видала орендному підприємству "Укрводбуд", після зміни найменування публічне акціонерне товариство "Управління будівництва "Укрводбуд" (надалі - позивач) державний акт на право постійного користування землею № 002449 для оздоровчого комплексу "Меліоратор" на Арабатській Стрілці і очисних споруд, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування.

Відповідно до Наказу Фонду державного майна № 1-АТ від 11.01.1995 року, на базі орендного підприємства «Укрводбуд було створено Відкрите акціонерне товариство, яке є правонаступником ОП «Укрводбуд».

Відповідно до Наказу № 24 від 10.02.1995 року та згідно рішення Суворовського райвиконкому м. Херсона від 24.01.1995 року, Орендне підприємство «Укрводбуд» було перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «управління будівництва «Укрводбуд».

Рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Укрводбуд» від 20.04.2012 року, назву Товариства було приведено у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», а саме: найменування товариства було змінено на Публічне акціонерне товариство «Управління будівництва «Укрводбуд».

21 квітня 2017 року рішенням Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Управління будівництва «Укрводбуд» було змінено тип товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 2003 року в реєстрі речових прав міститься запис про право власності, спочатку відкритого акціонерного товариства, а в подальшому і публічного акціонерного товариства «Управління будівництва «Укрводбуд» на пансіонат під назвою «Оздоровчий комплекс «Меліоратор», який знаходиться за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська гірка, вул. Набережна, 30.

Позивач вказує, що 17 листопада 2006 року між Генічеською районною державною адміністрацією Херсонської області (надалі - орендодавець або відповідач-1) і Дочірнім підприємством «Оздоровчий комплекс «Меліоратор» відкритого акціонерного товариства «Управління будівництва «Укрводбуд» (надалі - орендар або відповідач-2) був укладений договір оренди землі (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору орендодавець на підставі розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації від 02 жовтня 2006 року № 758 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку за межами населеного пункту села Генічеська Гірка із земель запасу рекреаційного призначення Щасливцівської сільської ради Генічеського району Херсонської області (п. 1 Договору).

Об`єктом оренди визначено земельну ділянку загальною площею 9,8276 га (п.2 Договору).

Відповідно до п.3 Договору на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать підприємству на підставі свідоцтва про власність на нерухоме майно серія САА№717324 від 03.04.2003.

Договір укладено строком на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має преважне право поновлення на новий строк (п. 8 Договору).

Сторонами договору погоджено, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення існуючого пансіонату. Цільове призначення земельної ділянки - землі рекреаційного призначення (п. 15, п. 16 Договору).

Позивач стверджує, що предметом Договору оренди землі від 17 листопада 2006 року являється земельна ділянка, яка з 13 квітня 1995 року належить ПрАТ «Укрводбуд» на праві постійного користування.

Позивач вказує, що ПрАТ "Укрводбуд" не писав жодних заяв про припинення права постійного користування земельною ділянкою та не надавав жодної згоди на вилучення належної позивачу земельної ділянки.

За твердженням позивача, укладення Договору оренди землі від 17.11.2006 між Генічеською районною державною адміністрацією Херсонської області і Дочірнім підприємством «Оздоровчий комплекс «Меліоратор» відкритого акціонерного товариства «Управління будівництва «Укрводбуд» загальною площею 9,8276 га. на підставі рішення Генічеської райдержадміністрації від 02.10.2006 №758 відбулось з порушенням чинного законодавства.

Позивач вказує, що він не відмовлявся від права постійного користування земельною ділянкою, оскільки не подавав таку заяву про відмову, а також не надавав жодної згоди на вилучення належної позивачу земельної ділянки.

На підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів позовної заяви додано копії наступних документів: Державний акт на право постійного користування землею від 15.04.1995, довідку ПрАТ "Укрводбуд", наказ Фонду Державного майна України №1-АТ від 11.01.1995, наказ ВАТ "Укравління будівництва Укрводбуд" № 24 від 10.02.1995, виписки з протоколів загальних зборів позивача, розпорядження Генічеської райдержадміністрації №758 від 02.10.2006 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки та про передачу земельної ділянки в оренду, Розпорядження Херсонської обладміністрації №528 від 08.06.2010 про скасування розпорядження голови Генічеської райдержадміністрації від 02.10.2006 №758, Договір оренди землі від 17.11.2006, витяг з єдиного Державного реєстру речових прав.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Управління будівництва "Укрводбуд" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ч.1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За приписами частини 1 статті 92 Земельного кодексу право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Матеріали справи підтверджують факт видачі 15 квітня 1995 року Генічеською райдержадміністрацією на підставі рішення Херсонської обласної ради народних депутатів від 14.02.1995 № 56 Орендному підприємству "Укрводбуд" Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №002449, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №360. Відповідно до зазначеного Державного акта на право постійного користування землею позивачу надано у постійне користування 10,6073 га. землі в межах згідно з планом землекористування. Доказів визнання недійсним Державного акта серії ІІ-ХС №002449 та/або його скасування станом на 17.11.2006 сторонами не надано.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним Договору оренди землі від 17.11.2006 укладеного між Генічеською районною державною адміністрацією Херсонської області і Дочірнім підприємством «Оздоровчий комплекс «Меліоратор» відкритого акціонерного товариства «Управління будівництва «Укрводбуд», слід зазначити наступне.

Зі змісту оскаржуваного Договору вбачається, що відповідачем-1 передано відповідачу-2 в платне строкове користування земельну ділянку за межами населеного пункту села Генічеська Гірка із земель запасу рекреаційного призначення - Щасливецької сільської ради генічеського району Херсонської області загальною площею 9,8276 га. для розміщення існуючого пансіонату. Разом з тим пунктом 3 Договору встановлено, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать підприємству на підставі свідоцтва про власність на нерухоме майно серія САА№717324 від 03.04.2003.

Матеріали справи свідчать, що Розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від 08.06.2010 №528 скасовано Розпорядження Генічеської райдержадміністрації від 02.10.2006 №758 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки та про передачу земельної ділянки в оренду" на підставі якого було укладено договір оренди землі від 17.11.2006.

Поряд з цим, відповідно до наявного в матеріалах справи плану зовнішніх меж землекористування до Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №002449 зазначені у вказаному вище Договорі, землі передано в постійне користування позивачу.

Стаття 22 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII (чинного на час видачі державного акта) встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб (Постанова Кабінету Міністрів від 2 квітня 2002 року № 449 (чинна до 23 липня 2013 року).

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Отже, за нормами цивільного законодавства суб`єктами оскарження правочину є сторони або інша заінтересована особа, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Разом з тим, відповідно до статті 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За приписами статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 - 149 ЗК України.

Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.

Належним і допустимим доказом належності спірної земельної ділянки тій чи іншій особі є наявність правовстановлюючого документа (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.03.2019 у справі № 922/3312/17, у постановах Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 922/1224/18, від 24.09.2019 у справі № 922/266/19).

15 квітня 1995 року відповідачем-1 видано позивачу Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХС №002449, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за №360.

Поряд з цим, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, пансіонат, об`єкт житлової нерухомості розташований за адресою: вул. Набережна, 30, с. Генічеськ Гірка, Генічеський район, Херсонська область, перебуває у власності ПАТ "Укрводбуд", підстава державної реєстрації - Свідоцтво на право власності, серія та номер 37, виданий 26.03.2003, видавник: Щасливецька сільська рада.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України.

Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Матеріли справи свідчать, що позивач набув право постійного користування вказаною земельною ділянка, що підтверджено доданим до матеріалів справи Державним актом на право постійного користування землею.

Судом враховується, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХС №002449 від 15.04.1995 станом на 17.11.2006 (час укладення спірного договору) визнано недійсним, нечинним, незаконним, протиправним або скасовано.

Суд звертає увагу, що право постійного землекористування може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували, що станом на 17.11.2006 ПрАТ «Управління будівництва «Укрводбуд» припинено право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Позивач стверджує, що він не відмовлявся від права постійного користування землею, оскільки не подавав таку заяву про відмову, а також не надавав жодної згоди на вилучення належної позивачу земельної ділянки, доказів зворотного матеріали справи не містять.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що Генічеська районна державна адміністрація укладаючи з Дочірнім підприємством "Оздоровчий комплекс "Меліоратор" Приватного акціонерного товариства "Управління будівництва "Укрводбуд" договір оренди землі від 17.11.2006, передаючи земельну ділянку, яка перебуває на праві постійного користування у позивача, яке є безстроковим та набуте згідно з Державним актом, без належних на те законодавчо встановлених підстав порушила право постійного користування земельною ділянкою ПрАТ "Управління будівництва "Укрводбуд".

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 6, 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржуваний Договір оренди землі від 17 листопада 2006 року підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам ст. 141 та ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачами та третьою особою не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача, щодо недійсності оскаржуваного правочину.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на приписи статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. покладаються пропорційно на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір оренди землі, укладений 17 листопада 2006 року між Генічеською районною державною адміністрацією Херсонської області () і Дочірнім підприємством «Оздоровчий комплекс «Меліоратор» відкритого акціонерного товариства «Управління будівництва «Укрводбуд» (), який зареєстрований в Генічеському районному відділі Херсонська регіональна філія ДП «Центру ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 січня 2007 року за № 4АА72000003.

3. Стягнути з Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області (75500, Херсонська обл., Генічеський р-н, місто Генічеськ, вул. Центральна, будинок 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Управління будівництва «Укрводбуд» (74800, Херсонська обл., місто Каховка, вул. Соборності, будинок 130, ) суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1051,00 грн.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства "Оздоровчий комплекс "Меліоратор" Приватного акціонерного товариства "Управління будівництва "Укрводбуд" (75581, Херсонська обл., Генічеський р-н, село Генічеська Гірка, вул. Набережна, будинок 30, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Управління будівництва «Укрводбуд» (74800, Херсонська обл., місто Каховка, вул. Соборності, будинок 130, ) суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1051,00 грн.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення, враховуючи відрядження судді у період з 08.03.2021 по 12.03.2021 та вихідні дні, складено 15.03.2021.

Суддя С.В. Нікітенко