Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/2/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолітторг"

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості 2 669 342,42 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники сторін:

від позивача Гайдак О.В.

від відповідача Шолом С.В.

Судові засідання проводилися у режимі відеоконференції. Поза межами приміщення суду в режимі ВКЗ брав участь представник відповідача за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

ОПИС СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Монолітторг" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення заборгованості 2 642 342,42 грн., з яких 2 561 544,00 грн. - основний борг, 60 912,63 грн. - інфляційні втрати, 19 885,79 грн. - 3% річних.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору поставки №53-122-01-20-09686 від 25.05.2020 р. та № 53-122-01-20-09864 від 03.07.2020 р, а саме не розрахувався своєчасно та у повному обсязі за отриманий товар.

На виконання умов договору поставки №53-122-01-20-09686 від 25.05.2020 р постачальник (позивач) 07 липня 2020 року здійснив поставку товару на загальну суму 202 150,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000153 від 07 липня 2020 року. Також на виконання умов договору № 53-122-01-20-09864 від 03.07.2020 р, постачальник здійснив поставку товару на загальну суму 2 385 324,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000177 від 24 липня 2020 року, видатковою накладною № РН-0000181 від 24 липня 2020 року, видатковою накладною № РН-0000188 від 31 липня 2020 року, видатковою накладною № РН-0000204 від 06 серпня 2020 року. Водночас, замовник товару (відповідач) свій обов`язок щодо сплати за поставлений товар не виконав, чим порушив умови договорів. Заборгованість за поставлений товар складає 2 561 544,00 грн.

Також, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 19 885,79 грн. - 3% річних та 60 912,63 грн. - інфляційних втрат.

У своєму відзиві, що поданий до суду 28.01.2021 р., відповідач позов визнав та зазначив, що наявна заборгованість пов`язана зі складним фінансовим становищем підприємства, проте незважаючи на ситуацію яка склалася відповідач вживає всіх заходів для оплати боргу.

Крім того відповідач просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 06 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено до слухання в засіданні на 26 січня 2021 року.

13 січня 2021 року представником позивача подано заяву про участь у засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 13 січня 2021 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолітторг" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

16 січня 2021 року відповідачем подано заяву в якій останній зазначає, що з тексту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за двома договорами. Як наслідок підставами даного позову є два окремих правочини, які становлять два самостійних предмети розгляду за кожного із Договорів. Враховуючи викладене, просить суд повернути позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолітторг" від 30.12.2020р. з ціною позову 2 642 342,42 грн.

21 січня 2021 року представником відповідача подано заяву про участь у засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 22 січня 2021 року заяву представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

В судовому засіданні 26.01.2021 р. оголошено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні заяви відповідача про повернення позовної заяви з додатками позивачу на підставі п.2 ч.5 ст.174 ГПК України. Суд звертає увагу, що під час вирішення питання про прийняття позову до розгляду було встановлено, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 162-164, 173 Господарського процесуального кодексу України. Підстави для її повернення або відмови у відкритті провадження у справі, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, були відсутні. Вказане висвітлено в ухвалі господарського суду Рівненської області від 06.01.2021 р.

Оголошено перерву до 17.02.2021 р. об 10:00 год.

28.01.2021 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній позов визнав та зазначив, що наявна заборгованість пов`язана зі складним фінансовим становищем підприємства, проте незважаючи на ситуацію яка склалася відповідач вживає всіх заходів для оплати боргу. Також відповідач просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 3% річних.

03 лютого 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив в якому виклав свої заперечення стосовно відзиву та просить позов задоволити в повному обсязі.

03 лютого 2021 року представником позивача подано заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 2 588 544,00 грн., 19 885,79 грн. - 3% річних та 60 912,63 грн. - інфляційних втрат.

17 лютого 2021 року представником відповідача до суду подано додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10.03.2021 р.

09 березня 2021 року представником позивача подано заяву про відмову відчастини позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням заборгованості. Враховуючи часткове погашення боргу, позивач просить стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" заборгованість за поставлений товар в сумі 2 575 980,00 грн., 19 885,79 грн. - 3% річних та 60 912,63 грн. - інфляційних втрат.

В судовому засіданні 10.03.2021 р. представник позивача підтримав свої вимоги враховуючи заяву про відмову від частини позовних вимог.

У свою чергу відповідач наявність заборгованості не заперечував та підтвердив часткову оплату основного боргу. Суд зауважує, що відповідач визнав наявну заборгованість до початку розгляду справи. Також відповідач просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

25 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Монолітторг" (постачальник/позивач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (покупець/замовник/відповідач) було укладено договір поставки №53-122-01-20-09686 (надалі договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника продукцію, а Замовник в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та цінами, що передбачені у специфікації № 1 (Додатон № 1 до договору).

Предметом поставки по даному Договору є продукція : 44110000-4, ізолятори, яка передбачена Специфікацією № 1 до даного Договору (п.1.2. Договору).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що загальна сума договору (вартість продукції) становить 203 220,00 грн.

Згідно з умовами пункту 3.1. договору, строк поставки товару сторони визначили протягом 30 календарних днів з дати оприлюднення договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно із Законом України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється на умовах (DDP) згідно з "ІНКОТЕРМС-2010". Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

На виконання умов договору постачальник 07 липня 2020 року здійснив поставку замовнику товару на загальну суму 203 220,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000153 від 07 липня 2020 року.

Листом №10450/041 від 13 липня 2020 року відповідач повідомив позивача про проходження контролю та оформлення ярлика на придатну продукцію №1-7-391 від 10 липня 2020 року та № 1-7-392 від 22 липня 2020 року (а.с. 45).

Позивач зазначає, що відповідач після постачання товару свій обов`язок щодо сплати за поставлений товар не виконав, чим порушив умови договору. В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем заборгованості за отриманий від позивача товар у строки, обумовлені договором.

02 грудня 2020 року позивач направив відповідачу претензію№ 1 про сплату заборгованості, яка залишена без задоволення (а.с. 48).

Позивач зазначає, що відповідно до умов договору, кінцевий строк сплати за поставлену продукцію, відповідно до пункту 6.1. договору настав 25 серпня 2020 року.

Відтак, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 5 740,08 грн. інфляційного збільшення заборгованості та 1 882,28 грн. 3% річних.

03 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Монолітторг" (постачальник/позивач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (покупець/замовник/відповідач) було укладено договір поставки №53-122-01-20-09864 (надалі договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника продукцію, а Замовник в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та цінами, що передбачені у специфікації № 1 (Додатон № 1 до договору).

Предметом поставки по даному Договору є продукція : 44110000-4, ізолятори, яка передбачена Специфікацією № 1 до даного Договору (п.1.2. Договору).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що загальна сума договору (вартість продукції) становить 2 385 324,00 грн.

Згідно з умовами пункту 3.1. договору, строк поставки товару сторони визначили протягом 30 календарних днів з дати оприлюднення договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно із Законом України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється на умовах (DDP) згідно з "ІНКОТЕРМС-2010". Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

На виконання умов договору постачальник здійснив поставку замовнику товару на загальну суму 2 385 324,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000177 від 24 липня 2020 року на загальну суму 356 190,00 грн, видатковою накладною № РН-0000181 від 24 липня 2020 року на загальну суму 45 960,00 грн, видатковою накладною № РН-0000188 від 31 липня 2020 року на загальну суму 887 028,00 грн, видатковою накладною № РН-0000204 від 06 серпня 2020 року на загальну суму 1 096 146,00 грн.

Листом №12488/041 від 13 липня 2020 року відповідач повідомив позивача про проходження контролю та оформлення ярлика на придатну продукцію №1-7-437 від 11 серпня 2020 року , № 1-7-443 від 11 серпня 2020 року та № 1-7-453 від 13 серпня 2020 року (а.с. 87).

Позивач зазначає, що відповідач після постачання товару свій обов`язок щодо сплати за поставлений товар не виконав, чим порушив умови договору. В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем заборгованості за отриманий від позивача товар у строки, обумовлені договором.

02 грудня 2020 року позивач направив відповідачу претензію№ 2 про сплату заборгованості, яка залишена без задоволення (а.с.91-92).

Позивач зазначає, що відповідно до умов договору, кінцевий строк сплати за поставлену продукцію, відповідно до пункту 6.1. договору настав 31 липня 2020 р. та 06 серпня 2020 року.

Відтак, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 55 172,55 грн. інфляційного збільшення заборгованості та 18 003,51 грн. 3% річних.

У процесі розгляду справи відповідач здійснив часткову оплату основного боргу 12 564,00 грн. Згідно платіжного доручення №1989 від 19.02.2021 р.

Таким чином станом на 10.03.2021 р. основний борг складає 2 575 980,00 грн. Також не сплаченими лишилися 3% річних та інфляційні втрати.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача наявну заборгованість.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено умовами договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію.

Суд зауважує, що умовами договору встановлено строк обрахунку оплати поставленого товару саме в календарних днях. А тому відповідач повинен був враховувати такі обставини під час виконання свого договірного обов`язку.

Частиною 1 статті 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду спору позивачем частково погашено суму основного боргу в розмірі 12 564,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням: №1989 від 19 лютого 2021 року. У зв`язку з чим позивач відмовився від позову у цій частині вимог.

Суд прийняв відмову від частини позовних вимог.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України унормовано, що суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Відповідно до частини 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи наведене в частині позовних вимог про стягнення 12 654,00 грн. провадження у справі №918/2/21 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 2 575 980,00 грн. основного боргу є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись положеннями статті 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 60 912,63 грн. інфляційного збільшення заборгованості та 19 885,79 грн. 3% річних.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок, вважає його арифметично правильним та обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

За результатами розгляду спору судом встановлені обставини щодо прострочення відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого товару, та невиконання умов договору свідчать про порушення відповідачем прав позивача. Таким чином, позовні вимоги належить задоволити частково, у частині вимог про стягнення 2 575 980 грн. 00 коп. основного боргу, 19 885 грн. 79 коп. трьох відсотків річних, 60 912 грн. 63 коп. інфляційних втрат.

В частині позовних вимог про стягнення 12 564,00 грн. основного боргу провадження у справі слід закрити на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України.

Розподіл судових витрат

У позовній заяві позивачем зазначено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 40 016,41 грн. та витрат в сумі 15 000,00 грн. за надання правової допомоги.

У процесі розгляду справи позивачем було збільшено позовні вимоги, та доплачено судовий збір 23,73 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За умовами ч.1 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься у ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір", за якою у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог у даній справі на підставі ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" підлягає поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю "Монолітторг" 20020,07 грн. судового збору.

Таким чином, на відповідача покладається до відшкодування позивачу решта сплаченого судового збору 20 020,07 грн.

Відносно витрат позивача на правову допомогу суд констатує, що ТОВ "Монолітторг" не подало жодних доказів фактичної оплати 15 000,00 грн. за надання правової допомоги. Тому у господарського суду відсутні підстави здійснювати розподіл судових витрат у цій частині.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 237-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (промзона, м.Вараш, Рівненська область, 34400, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолітторг" (04119, м. Київ, вул.Зоологічна, буд. 04 А, офіс 139, ідентифікаційний код 39719048) - 2 575 980 (два мільйони п`ятсот сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 19 885 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 79 коп. 3% річних, 60 912 (шістдесят тисяч дев`ятсот дванадцять) грн. 63 коп. інфляційних втрат, 20 020 (двадцять тисяч двадцять) грн. 07 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Закрити провадження у справі №918/2/21 в частині вимог про стягнення 12 564,00 грн. основного боргу.

4. Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "Монолітторг" (04119, м. Київ, вул.Зоологічна, буд. 04 А, офіс 139, ідентифікаційний код 39719048) - 20 020 (двадцять тисяч двадцять) грн. 07 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №431 від 24.12.2020 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи №918/2/21.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 11 березня 2021 року.

Суддя Бережнюк В.В.