ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2021 р. Справа№ 910/6937/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Корсака В.А.

Мартюк А.І.

За участі секретаря судового засідання Яценко І.В.

представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 04.03.2021

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю" С.К.С"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.12.2020

у справі № 910/6937/20 (суддя - Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С"

про стягнення 1 107 343,51 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД" (далі - позивач, ТОВ "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С." (далі - відповідач, ТОВ "С.К.С.") про стягнення 1 107 343,51 грн на підставі Договору поставки № 73 від 07.12.2018, з яких: 975 335,31 грн основного боргу, 14 189,12 грн 3% річних, 112 951,85 грн пені, 4 867,23 грн інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до умов наведеного договору здійснив поставку товару відповідачу, проте останній лише частково здійснив оплату за поставлений товар.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 у справі № 910/6937/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД" 975 335,31 грн основного боргу, 14 189,12 грн 3% річних, 4 849,35 грн інфляційних втрат, 112 951,85 грн пені та 16 609,88 грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: 975 335,31 грн основного боргу, 112 951,85 грн пені, 14 189,12 грн 3 % річних, 4 849,35 грн інфляційних нарахувань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "С.К.С" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" про стягнення заборгованості за договором поставки відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, припустився порушення норм процесуального права (ч.ч. 2, 5, 8 ст. 80, ч.ч. 1, 3 ст. 119, ч.ч. 1, 2 ст. 117, ст. 184 ГПК України), що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" у справі № 910/6937/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Мартюк А.І., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 у справі № 910/6937/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.02.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Харківської області, доручено Господарському суду Харківської області забезпечити проведення відеоконференції 09.02.2021 у приміщенні Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 призначено розгляд справи № 910/6937/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" на 04.03.2021.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку з перебуванням судді Дідиченко М.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Корсак В.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 прийнято справу №910/6937/20 до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Корсак В.А., Мартюк А.І.

Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" про стягнення заборгованості за договором поставки відмовити в повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

В апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про визнання поважними причин неподання ТОВ "С.К.С" доказів разом із відзивом на позовну заяву та долучення до матеріалів справи відповідних доказів.

Стосовно можливості долучення до матеріалів справи доказів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зауважує, що докази, які апелянт просить долучити до матеріалів справи, подавалися ним до суду першої інстанції, але не були прийняті судом, оскільки були подані без дотримання приписів ч. 3 ст. 80 ГПК України, у зв`язку із чим клопотання про долучення до матеріалів відповідних доказів судом першої інстанції було відхилено.

Наведеним спростовуються твердження апелянта про поважність причин неподання ним відповідних доказів до суду першої інстанції та неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи доказів колегія суддів залишає без розгляду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

07.12.2018 між ТОВ "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД" (далі - позивач, постачальник) та ТОВ "С.К.С" (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № 73 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти й оплатити товар, м`ясо куряче та м`ясопродукти із курки бройлера, яйце (далі - продукція), на умовах даного Договору.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що кожна партія продукції супроводжується товаросупровідними документами (накладна, акт прийняття-передачі).

Ціна на кожне найменування й на кожну партію продукції визначається на підставі рахунку-фактури постачальника, зазначається в накладних на кожну партію продукції й містить у собі податок на додану вартість. Загальна вартість Договору складається з сум поставок, вказаних у рахунках і видаткових накладних на кожну партію товару (п. 3.2 Договору).

У п. 3.5 Договору сторони погодили, що оплата за продукцію здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 2 (двох) банківських днів з моменту підписання видаткової накладної. Оплата за продукцію може здійснюватися й іншими способами й формами, передбаченими чинним законодавством, у т.ч. з використанням розрахунків готівкою, взаємозаліку зустрічних вимог.

Згідно з п. 3.6 Договору у разі, якщо постачальником здійснюються дві та більше поставки продукції на користь покупця, грошові суми, що отримує постачальник від покупця за цим Договором, покривають заборгованість покупця перед постачальником у порядку черговості, починаючи з першої очікуваної оплати (самої ранньої дати кінцевого строку оплати, яку зобов`язаний здійснити покупець за цим Договором).

Відповідно до п. 4.4 Договору право власності на продукцію, що доставляється, і всі ризики, пов`язані з її втратою або пошкодженням, переходять від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару. Датою доставки вважається дата підписання накладної (товарно-транспортної або товарної), що підтверджує прийняття продукції покупцем від постачальника.

Згідно з п. 4.5 Договору особи, які підписали накладні (товарно-транспортні або товарні) і завірили печаткою/штампом підприємства, виступають уповноваженими особами на підписання таких документів та їхні підписи свідчать про прийняття - передачу продукції.

При передачі продукції постачальник зобов`язаний передати всю необхідну документацію на продукцію, а покупець зобов`язаний прийняти продукцію й підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу продукції (п. 4.6 Договору).

Сторони відповідають за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, взятих на себе за даним Договором, відповідно до діючого законодавства й умов Договору. Винна сторона відшкодовує заподіяні збитки в повному розмірі (п. 6.1 Договору).

У п. 6.2 Договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення виконання зобов`язань.

Договір набуває чинності з моменту його підписання представниками обох сторін і діє до 31 грудня 2019 року. У разі, якщо за два місяці до моменту закінчення терміну дії цього договору жодна зі сторін не заявить про намір його розірвання в письмовій формі, даний Договір вважається пролонгованим на таких самих умовах на кожен наступний рік (п. 10.4 Договору).

Додатком № 1 до Договору є адресна програма доставки, яка містить перелік точок доставки товару із зазначенням їх адрес. Додаток № 1 до Договору є невід`ємною частиною Договору.

Додатком № 2 до Договору є довіреність № 1 від 07.12.2018, відповідно до якої покупець: ТОВ "С.К.С", в особі директора Гулєвича О.М., що діє на підставі Статуту, уповноважує на отримання товарно-матеріальних цінностей (м`ясо куряче та м`ясопродукти із курки бройлера, яйце) за Договором поставки № 73 від 07.12.2018 Мельничука Володимира Олексійовича, зам. виконавчого директора. Наведена довіреність містить паспортні дані та зразок підпису вказаної особи, зразок відтиску печатки покупця ТОВ "С.К.С", а також зазначення про те, що довіреність видана без права передовіри, діє протягом всього строку дії Договору та є невід`ємною частиною Договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до укладеного між сторонами Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 16 148 548,04 грн, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками та скріпленими печатками сторін Договору видатковими накладними.

У період з 11.12.2018 по 27.12.2019 позивачем було отримано від відповідача оплату за поставлений товар на загальну суму 15 173 212,73 грн, що не заперечується відповідачем та підтверджується останнім копіями виписок по рахунку АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Банк Восток".

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за поставлений на підставі Договору № 73 від 07.12.2018 товар становить 975 335,31 грн (основний борг): 16 148 548,04 грн - 15 173 212,73 грн = 975 335,31 грн.

Позивач зазначив, що заборгованість у наведеній сумі виникла у відповідача за 8 видатковими накладними на загальну суму 1 500 418,67 грн, проте які станом на час звернення позивача з позовом до суду були не повністю оплачені відповідачем або взагалі не оплачені, а саме:

- видаткова накладна № 1260 від 23.09.2019 на суму 130 413,89 грн, заборгованість за якою становить 2,29 грн;

- видаткова накладна №1288 від 23.09.2019 на суму 130 196,72 грн, заборгованість за якою становить 1,42 грн;

- видаткова накладна №1310 від 25.09.2019 на суму 131 399,27 грн, заборгованість за якою становить 1,35 грн;

- видаткова накладна №1107 від 31.08.2019 на суму 133 150,67 грн, заборгованість за якою становить 72,13 грн;

- видаткова накладна №1479 від 17.10.2019 на суму 240 826,14 грн, заборгованість за якою становить 240 826,14 грн;

- видаткова накладна №1482 від 18.10.2019 на суму 260 308,09 грн, заборгованість за якою становить 260 308,09 грн;

- видаткова накладна №1497 від 19.10.2019 на суму 132 085,03 грн, заборгованість за якою становить 132 085,03 грн;

- видаткова накладна №1604 від 11.11.2019 на суму 342 038,86 грн, заборгованість за якою становить 342 038,86 грн.

Часткові оплати за товар, поставлений згідно спірних видаткових накладних відповідач здійснив у загальній сумі 525 083,36 грн відповідно до платіжних доручень: № 28026 від 04.09.2019 на суму 133 078,54 грн, № 29991 від 03.10.2019 на суму 130 411,60 грн, № 29992 від 03.10.2019 на суму 130 195,30 грн, № 30275 від 08.10.2019 на суму 131 397,92, що підтверджується виписками АТ "Альфа-Банк" за рахунками за 04.09.2019, за 03.10.2019 та за 08.10.2019.

Оскільки остання поставка за спірними видатковими накладними була здійснена відповідачу 11.11.2019 (видаткова накладна №1604 від 11.11.2019), то, за доводами позивача, поставлений за цими накладними товар остаточно мав бути оплачений відповідачем у строк до 13.11.2019, чого відповідачем станом на час звернення позивача з позовом до суду зроблено не було.

Отже, предметом спору у даній справі є заборгованість відповідача за товар, поставлений на підставі Договору № 73 від 07.12.2018 згідно спірних видаткових накладних, яка за розрахунком позивача становить 975 335,31 грн (основний борг): 1 500 418,67 грн - 525 083,36 грн = 975 335,31 грн, з вимогами про стягнення якої позивач звернувся з даним позовом до суду. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем оплати за товар, поставлений згідно спірних видаткових накладних, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 14 189,12 грн 3% річних за період з 13.11.2019 по 08.05.2020, 4 867,23 грн інфляційних нарахувань за період з грудня 2019 року по березень 2020 року, 112 951,85 грн пені за період з 13.11.2019 по 08.05.2020.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що укладений між сторонами Договір № 73 від 07.12.2018 за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами статей 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач відповідно до укладеного між сторонами Договору № 73 від 07.12.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 16 148 548,04 грн.

У період з 11.12.2018 по 27.12.2019 позивачем було отримано від відповідача оплату за поставлений товар на загальну суму 15 173 212,73 грн, що не заперечується відповідачем та підтверджується останнім копіями виписок по рахунку АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Банк Восток".

Як свідчать матеріали справи, заборгованість відповідача за поставлений на підставі Договору № 73 від 07.12.2018 товар становить 975 335,31 грн (основний борг): 16 148 548,04 грн - 15 173 212,73 грн = 975 335,31 грн.

Заборгованість у наведеній сумі виникла у відповідача за 8 видатковими накладними на загальну суму 1 500 418,67 грн, які входять до складу вищезазначених загальних поставок за Договором, проте які станом на час звернення позивача з позовом до суду були не повністю оплачені відповідачем або взагалі не оплачені (далі - спірні видаткові накладні), а саме:

- видаткова накладна № 1260 від 23.09.2019 на суму 130 413,89 грн, заборгованість за якою становить 2,29 грн;

- видаткова накладна №1288 від 23.09.2019 на суму 130 196,72 грн, заборгованість за якою становить 1,42 грн;

- видаткова накладна №1310 від 25.09.2019 на суму 131 399,27 грн, заборгованість за якою становить 1,35 грн;

- видаткова накладна №1107 від 31.08.2019 на суму 133 150,67 грн, заборгованість за якою становить 72,13 грн;

- видаткова накладна №1479 від 17.10.2019 на суму 240 826,14 грн, заборгованість за якою становить 240 826,14 грн;

- видаткова накладна №1482 від 18.10.2019 на суму 260 308,09 грн, заборгованість за якою становить 260 308,09 грн;

- видаткова накладна №1497 від 19.10.2019 на суму 132 085,03 грн, заборгованість за якою становить 132 085,03 грн;

- видаткова накладна №1604 від 11.11.2019 на суму 342 038,86 грн, заборгованість за якою становить 342 038,86 грн.

Часткові оплати за товар, поставлений згідно спірних видаткових накладних відповідач здійснив у загальній сумі 525 083,36 грн відповідно до платіжних доручень: № 28026 від 04.09.2019 на суму 133 078,54 грн, № 29991 від 03.10.2019 на суму 130 411,60 грн, № 29992 від 03.10.2019 на суму 130 195,30 грн, № 30275 від 08.10.2019 на суму 131 397,92, що підтверджується виписками АТ "Альфа-Банк" за рахунками від 04.09.2019, від 03.10.2019 та від 08.10.2019.

Відповідно до п. 3.5 Договору оплата за продукцію здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 2 (двох) банківських днів з моменту підписання видаткової накладної.

Оскільки остання поставка позивачем за спірними видатковими накладними була здійснена відповідачу 11.11.2019 (видаткова накладна №1604 від 11.11.2019), суд першої інстанції вірно встановив, що поставлений за цими накладними товар остаточно мав бути оплачений відповідачем у строк до 13.11.2019.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем поставленого йому позивачем товару за спірними накладними.

При цьому факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на підставі Договору № 73 від 07.12.2018 на загальну суму 16 148 548,04 грн підтверджується підписаними уповноваженими представниками та скріпленими печатками сторін Договору видатковими накладними, в тому числі спірними видатковими накладними № 1260 від 23.09.2019, №1288 від 23.09.2019, №1310 від 25.09.2019, №1107 від 31.08.2019, №1479 від 17.10.2019, №1482 від 18.10.2019, №1497 від 19.10.2019, №1604 від 11.11.2019 на загальну суму 1 500 418,67 грн.

Відповідачем факт отримання товару за Договором № 73 від 07.12.2018 не заперечувався, крім отримання товару за видатковими накладними № 1479 від 17.10.2019, № 1482 від 18.10.2019, № 1497 від 19.10.2019, № 1604 від 11.11.2019.

При цьому доказів неотримання відповідачем товару та видатковими накладними № 1479 від 17.10.2019, № 1482 від 18.10.2019, № 1497 від 19.10.2019, № 1604 від 11.11.2019 відповідач не надав.

Натомість усі видаткові накладні за Договором, копії який наявні у матеріалах справи, містять засвідчений печаткою ТОВ "С.К.С." підпис уповноваженої особи відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей - зам. виконавчого директора Мельничук В.О. на підставі довіреності № 1 від 07.12.2018 (Додаток № 2 до Договору), яка є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до пункту 3.6 Договору сторони узгодили, що у разі, якщо постачальником здійснюються дві та більше поставки продукції на користь покупця, грошові суми, що отримує постачальник від покупця за цим Договором, покривають заборгованість покупця перед постачальником у порядку черговості, починаючи з першої очікуваної оплати (самої ранньої дати кінцевого строку оплати, яку зобов`язаний здійснити покупець за цим Договором).

Враховуючи здійснення позивачем багаторазових поставок товару за Договором, що не заперечувалось відповідачем, зарахування грошових сум, що отримувались позивачем від відповідача за Договором, здійснювалось позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача в порядку черговості, визначеному умовами п. 3.6 Договору.

Із матеріалів справи вбачається, що отримана позивачем від відповідача в період з 11.12.2018 по 27.12.2019 оплата за поставлений товар на загальну суму 15 173 212,73 грн була зарахована позивачем у порядку п. 3.6 Договору. Враховуючи загальну суму поставленого позивачем за Договором товару у розмірі 16 148 548,04 грн та загальну суму здійсненої відповідачем оплати за поставлений товар у розмірі 15 173 212,73 грн, заборгованість відповідача за спірними видатковими накладними складає 975 335,31 грн.

Отже, враховуючи положення п. 3.5 Договору судом першої інстанції вірно встановлено, що оплата за видатковою накладною № 1260 від 23.09.2019 на суму 130 413,89 грн мала бути здійснена до 25.09.2019 (включно), за видатковою накладною №1288 від 23.09.2019 на суму 130 196,72 грн - до 25.09.2019 (включно), за видатковою накладною №1310 від 25.09.2019 на суму 131 399,27 грн - до 27.09.2019 (включно), за видатковою накладною №1107 від 31.08.2019 - до 03.09.2019 (включно), за видатковою накладною №1479 від 17.10.2019 - до 21.10.2019 (включно), за видатковою накладною №1482 від 18.10.2019 - до 22.10.2019 (включно), за видатковою накладною №1497 від 19.10.2019 - до 22.10.2019 (включно), за видатковою накладною №1604 від 11.11.2019 - до 13.11.2019 (включно). Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що прострочення оплати за цими видатковими накладними обраховується з наступної дати після вказаних дат.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення 975 335,31 грн основного боргу підлягають задоволенню повністю.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 112 951,85 грн пені за період з 13.11.2019 по 08.05.2020 за прострочення оплати товару, поставленого згідно спірних видаткових накладних колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно з приписами ч.ч. 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 6.2 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення виконання зобов`язань.

З урахуванням визначеного позивачем загального періоду нарахування пені, суд першої інстанції вірно визначив періоди та суми, на які нараховується пеня:

- за 13.11.2019 пеня нараховується на суму 633 296,45 грн (975 335,31 грн - 342 038,86 грн);

- за період з 14.11.2019 по 08.05.2020 пеня нараховується на суму 975 335,31 грн.

Перевіривши розрахунок пені за встановлені періоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в межах заявлених позивачем вимог у сумі 112 951,85 грн. за період з 13.11.2019 по 08.05.2020, що нараховуються на загальну суму заборгованості відповідача у розмірі 975 335,31 грн за спірними видатковими накладними.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 14 189,12 грн 3% річних за період з 13.11.2019 по 08.05.2020 та 4 867,23 грн інфляційних нарахувань за період з грудня 2019 по березень 2020 колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням визначеного позивачем загального періоду нарахування 3% річних, суд першої інстанції вірно визначив періоди та суми, на які нараховуються 3% річних:

- за 13.11.2019 3% річних нараховуються на суму 633 296,45 грн (975 335,31 грн - 342 038,86 грн);

- за період з 14.11.2019 по 08.05.2020 3% річних нараховуються на суму 975 335,31 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних за встановлені періоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в межах заявлених позивачем вимог у сумі 14 189,12 грн.

Разом із тим, перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань за період з грудня 2019 по березень 2020, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні нарахування в сумі 4 849,35 грн, тоді як в іншій частині відповідних вимог у сумі 17,88 грн суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у зв`язку з невірно здійсненим позивачем розрахунком.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: 975 335,31 грн основного боргу, 112 951,85 грн пені, 14 189,12 грн 3 % річних, 4 849,35 грн інфляційних нарахувань.

Стосовно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема ч.ч. 2, 5, 8 ст. 80, ч.ч. 1, 3 ст. 119, ч.ч. 1, 2 ст. 117, ст. 184 ГПК України, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 постановлено закрити підготовче провадження та призначити дану справу до судового розгляду по суті.

Згідно з матеріалами справи відзив на позовну заяву отриманий позивачем 11.08.2020, після підготовчого засідання 07.08.2020, отже, станом на 07.08.2020 позивачу не були відомі обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, а тому позивач не виявив намір скористатися своїм правом щодо подання відповіді на відзив у підготовчому засіданні 07.08.2020.

Позивач зазначав, що поважними причинами неподання вказаних документів (доказів) до початку розгляду справи є те, що йому не було відомо станом на час проведення підготовчого засідання 07.08.2020 змісту відзиву відповідача на позовну заяву. У зв`язку з чим позивач просив суд долучити до матеріалів справи докази на підтвердження відвантаження на адресу відповідача товару на загальну суму 16 148 548,04 грн.

Зважаючи на те, що для справедливого та неупередженого вирішення даного спору з дотриманням основних засад (принципів) господарського судочинства суду необхідно вирішити питання, які відповідно до ст. 182 ГПК України підлягають вирішенню при розгляді справи у підготовчому провадженні, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2020 суд першої інстанції постановив повернутися до розгляду справи у підготовчому провадженні.

При цьому колегія суддів зауважує, що 21.09.2020 відповідач подав до суду першої інстанції заяву про продовження процесуальних строків у справі. Зазначеною заявою відповідач просив суд продовжити строк на подання заперечень на відповідь на відзив.

Також із матеріалів справи вбачається, що представник відповідача у підготовчому засіданні 24.09.2020 в суді першої інстанції подав заяву про відкладення підготовчого засідання, відповідно до якої просив суд відкласти підготовче засідання у справі з метою формування відповідачем остаточної позиції у справі у запереченнях на відповідь на відзив, зазначив при цьому, що з огляду на наявність попередньої інформації щодо відсутності факту поставки ТОВ "ВЕТСИНТЕЗ-ТРЕЙД" на адресу ТОВ "С.К.С." товару згідно видаткових накладних № 1479 від 17.10.2019, № 1482 від 18.10.2019, № 1497 від 19.10.2019, № 1604 від 11.11.2019, відповідачем створено комісію для проведення службового розслідування щодо перевірки відповідного факту.

У підготовчому засіданні 24.09.2020 представник відповідача підтримав подані ним клопотання про продовження строку на подання заперечень на відповідь на відзив та про відкладення підготовчого засідання.

Суд першої інстанції ухвалою від 24.09.2020 відклав підготовче засідання у справі, продовжив відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив.

Тобто, фактично відповідач погодився з продовженням підготовчого провадження та скористався своїм правом на подання до суду першої інстанції заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції положень ч.ч. 2, 5, 8 ст. 80, ч.ч. 1, 3 ст. 119, ч.ч. 1, 2 ст. 117, ст. 184 ГПК України, про які зазначає апелянт в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю" С.К.С" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 у справі № 910/6937/20 залишити без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю" С.К.С".

3. Матеріали справи № 910/6937/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статтями 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 17.03.2021 у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.А. Корсак

А.І. Мартюк