ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/699/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Лавриненко Л.В., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників учасників процесу:

Від ПАТ «Дікергофф цемент Україна» - адвокат Негрут І.О., довіреність № 07/12-20/01, дата видачі: 07.12.20;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 (суддя суду першої інстанції Смородінова О.Г., дата і місце постановлення рішення: 05.11.2020 (повний текст складено - 16.11.2020), м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області)

по справі № 915/699/20

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Дікергофф цемент Україна»

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат»

про стягнення 667 703,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

25.05.2020 Приватне акціонерне товариство «ДІКЕРГОФФ ЦЕМЕНТ УКРАЇНА» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 20.05.2020 до Товариства з додатковою відповідальністю «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ДОМОБУДІВЕЛЬНИЙ КОМБІНАТ», в якій просило суд стягнути з Відповідача на користь Позивача: - суму основного боргу, за поставлений Позивачем, на підставі Договору, Цемент, в розмірі 563 386,50 грн; - суму пені в розмірі подвійного розміру облікової ставки НБУ, яка діяла під час прострочення оплати, за кожен день такого прострочення оплати, за прострочення оплати грошових зобов`язань Відповідача перед Позивачем, в розмірі 67 998,59 грн; - суму інфляційних втрат Позивача у зв`язку з простроченням оплати грошових коштів Відповідачем в розмірі 7 429,32 грн; - суму 10 % річних за прострочення оплати грошових зобов`язань Відповідача перед Позивачем в розмірі 28 889,26 грн.

05.06.2020 до Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла заява б/н від 05.06.2020 (вх. № 6742/20) про усунення недоліків позовної заяви, з урахуванням якої заявник, зокрема, просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача:

- суму основного боргу, за Цемент поставлений Позивачем по Договору поставки № 2110 від 27.12.2018 року в розмірі 504 600,08 грн;

- суму основного боргу, за Цемент поставлений Позивачем по Договору поставки № 2456 від 08.04.2020 року в розмірі 58 786,42 грн;

- суму пені, за прострочення оплати грошових зобов`язань Відповідача перед Позивачем по Договору поставки № 2110 від 27.12.2018 року в розмірі 67 356,11 грн;

- суму пені, за прострочення оплати грошових зобов`язань Відповідача перед Позивачем по Договору поставки № 2456 від 08.04.2020 року в розмірі 642,47 грн;

- суму інфляційних втрат, за прострочення оплати грошових зобов`язань по Договору поставки № 2110 від 27.12.2018 року в розмірі 7429,32 грн;

- суму 10 % річних за прострочення оплати грошових зобов`язань по Договору поставки № 2110 від 27.12.2018 року в розмірі 28 487,71 грн;

- суму 10 % річних за прострочення оплати грошових зобов`язань по Договору поставки № 2456 від 08.04.2020 року в розмірі 401,55 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 позов задоволено в повному обсязі; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на користь Приватного акціонерного товариства «Дікергофф цемент Україна» заборгованість в сумі 667703,66 грн, у тому числі: за договором поставки № 2110 від 27.12.2018: суму основного боргу в розмірі 504600,08 грн, суму пені в розмірі 67356,11 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 7429,32 грн, суму 10 % річних в розмірі 28487,71 грн, за договором поставки № 2456 від 08.04.2020: суму основного боргу в розмірі 58786,42 грн, суму пені в розмірі 642,47 грн, суму 10 % річних в розмірі 401,55 грн, а також 10015,55 грн судового збору.

Рішення суду першої обґрунтовано тим, що відповідачем порушені норми та приписи чинного законодавства в частині своєчасності оплати за поставлений товар за Договором № 2110 на суму 504 600,08 грн та за Договором № 2456 на суму 58 786,42 грн.

Суд першої інстанції також вказав, що позивачем було правомірно нараховано пеню, 10 відсотків річних та інфляційні втрати, оскільки відповідачем було порушено строки оплати за поставлений товар.

18.12.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 по справі № 915/699/20.

Відповідач не погоджується оскаржуваним рішенням та вважає, що воно винесено при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано, що станом на дату прийняття рішення, відповідачем було сплачено на рахунок позивача за отриманий товар кошти в сумі 70 000,00 грн., що підтверджується наступними квитанціями:

- Квитанція № ПН92775С1 від 11.06.2020 року на суму 10 000,00 грн.;

- Квитанція № ПН99518С1 від 19.06.2020 року на суму 10 000,00 грн.;

- Квитанція № ПНІ 06689С1 від 02.07.2020 року на суму 10 000,00 грн.;

- Квитанція № ПН129450С1 від 05.08.2020 року на суму 10 000,00 грн.;

- Квитанція № ПН129909С1 від 06.08.2020 року на суму 10 000,00 грн.;

- Квитанція № ПН164522С1 від 22.09.2020 року на суму 10 000,00 грн.;

- Квитанція № ПНІ64655С1 від 23.09.2020 року на суму 10 000,00 грн.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/699/20 від 05.11.2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості за Договором поставки № 2110 від 27.12.2018 року в розмірі 11 213,58 грн. та в частині задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості за Договором поставки № 2456 від 08.04.2020 року в повному обсязі; прийняти нове рішення по справі № 915/699/20, яким частково задовольнити позовні вимоги ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» та стягнути з ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат заборгованість в сумі 597 703,66 грн. у тому числі: - за Договором поставки № 2110 від 27.12.2018 року: суму основного боргу в розмірі 493 3986,50 грн., суму пені в розмірі 67356,11 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 7429,32 грн., суму 10 % річних в розмірі 28487,71 грн.; - за Договором поставки № 2456 від 08.04.2020 року: суму пені в розмірі 642,47 грн., суму 10 % річних в розмірі 401,55 грн.; в решті позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості за договором поставки № 2456 від 08.04.2020 року в сумі 58786,42 грн. та основної заборгованості договором поставки № 2110 від 27.12.2018 року в сумі 11 213,58 грн. - відмовити.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 915/699/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Богатир К.В., судді Лавриненко Л.В., Полішук Л.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 по справі № 915/699/20 - залишено без руху; встановлено Товариству з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів 1) сплати судового збору у сумі 15 023,33 грн. 2) доказів надсилання з описом вкладення копії апеляційної скарги і доданих до неї документів на адресу позивача - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено Товариству з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат», що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

14.01.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги. До даної заяви були додані докази сплати судового збору та направлення копії апеляційної скарги на адресу позивача. Таким чином, недоліки апеляційної скарги були усунуті.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 поновлено Товариству з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 по справі № 915/699/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 по справі № 915/699/20; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 15.02.2021. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи; призначено справу № 915/699/20 до розгляду на 22 лютого 2021 о 14:30; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 по справі № 915/699/20.

16.02.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Дікергофф цемент Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 по справі № 915/699/20.

Позивач вказує, що зазначені Відповідачем в апеляційній скарзі квитанції були відсутні в матеріалах справи (не надані Відповідачем до суду першої інстанції без поважних причин) й надані Відповідачем разом з апеляційною скаргою та не можуть прийматися до розгляду судом апеляційної інстанції.

Керуючись викладеним вище, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкладено розгляд справи № 915/699/20 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 на 15 березня 2021 року о 10.00; встановлено, що судове засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, в залі судових засідань № 7, 3-й поверх; доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою; клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Дікергофф цемент Україна» - адвоката Негрут І.О про участь у судовому засіданні по справі №915/699/20, призначеному до розгляду на 15.03.2021 о 10.00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено; надано можливість представнику Приватного акціонерного товариства «Дікергофф цемент Україна» - адвокату Негрут І.О взяти участь у судовому засіданні за зареєстрованою на офіційному веб-порталі судової влади України електронною адресою - @mail.gov.ua; роз`яснено сторонам у справі, що відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

15.03.2021 у судовому засіданні прийняв участь представник ПАТ «Дікергофф цемент Україна» - адвокат Негрут І.О., представник ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 про призначення розгляду справи № 915/699/20 на 15.03.2021 о 10.00 була отримана апелянтом - 04.03.2021.

Окрім того, представник ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» адвокат Д`яченко К.С. повідомлялася про дату, час та місце проведення судового засідання телефонограмою від 11.03.2021, яка додана до матеріалів апеляційного провадження.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 15.03.2021, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020, до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з метою розгляду апеляційної скарги у даній справі у розумний строк згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 по суті, не дивлячись на відсутність представника апелянта, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність зазначеного представника апелянта у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Фактичні обставини, встановлені судом.

29 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «ДІКЕРГОФФ ЦЕМЕНТ УКРАЇНА» та Товариством з додатковою відповідальністю «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ДОМОБУДІВЕЛЬНИЙ КОМБІНАТ» був укладений Договір поставки № 1812 (далі - Договір № 1812), відповідно до предмету якого позивач, як постачальник, зобов`язався передати (поставити) у власність покупцю цемент в кількості, асортименті, в строки та на умовах, визначених цим Договором, а відповідач, як покупець, взяв на себе зобов`язання прийняти цемент і сплатити за нього визначену цим договором ціну.

27 грудня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «ДІКЕРГОФФ ЦЕМЕНТ УКРАЇНА» та Товариством з додатковою відповідальністю «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ДОМОБУДІВЕЛЬНИЙ КОМБІНАТ» був укладений Договір поставки № 2110 (далі - Договір № 2110), відповідно до предмету якого позивач, як постачальник, зобов`язався передати (поставити) у власність покупцю цемент в кількості, асортименті, в строки та на умовах, визначених цим Договором, а відповідач, як покупець, взяв на себе зобов`язання прийняти цемент і сплатити за нього визначену цим договором ціну.

08 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «ДІКЕРГОФФ ЦЕМЕНТ УКРАЇНА» та Товариством з додатковою відповідальністю «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ДОМОБУДІВЕЛЬНИЙ КОМБІНАТ» був укладений Договір поставки № 2456 (далі - Договір № 2456), відповідно до предмету якого позивач, як постачальник, зобов`язався передати (поставити) у власність покупцю цемент в кількості, асортименті, в строки та на умовах, визначених цим Договором, а відповідач, як покупець, взяв на себе зобов`язання прийняти цемент і сплатити за нього визначену цим договором ціну.

Дані договори є тотожними за змістом та відрізняються датою набрання чинності. За умовами наведених Договорів:

- Загальна кількість Цементу, що повинен бути поставлений Постачальником Покупцю за цим Договором протягом відповідного року, визначається Сторонами згідно з додатками до цього Договору якими Сторони визначають обсяг поставок, ціну та умови поставки Цементу на певний строк вказаний в такому додатку, Такі додатки до Договору укладаються, як правило, щодо поставок Цементу на період 1 (один) календарний місяць (п. 2.1);

- Сторони домовились, що Цемент за цим Договором може бути поставлений Постачальником лише на умовах FСА або СРТ місце призначення (відповідно до умов Міжнародних правил Інкотермс в редакції 2010 р.) При цьому умови поставки Партії Цементу та вид транспорту, в якому має бути поставлена така Партія Цементу, визначаються Сторонами додатково та вказуються в додатках до цього Договору, які після їх підписання повноважними представниками Сторін є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.2);

- Ціна Цементу, що буде поставлятися Постачальником протягом терміну дії Договору, погоджується Сторонами щодо кожної Партії Цементу та вказується в додатках до Договору, які після їх підписання представниками Сторін та скріплення печатками Сторін стають невід`ємною частину цього Договору (п. 6.1);

- Покупець зобов`язаний оплатити поставлений Цемент протягом 14 днів з Дати поставки Партії Цементу (п. 7.2);

- За порушення умов цього Договору Сторони несуть відповідальність, встановлену чинним законодавством України з урахуванням особливостей, встановлених цим Договором. При цьому порушенням умов Договору визнається будь-яке невиконання, неналежне або не своєчасне виконання Стороною своїх зобов`язань, передбачених умовами цього Договору (п. 8.1);

- В разі порушення Покупцем строків оплати Цементу, встановлених п. 7.2. цього Договору, Постачальник має право стягнути, а Покупець зобов`язаний відшкодувати Постачальнику (на його вимогу) в повному обсязі всі збитки, які викликані у останнього в результаті такого порушення, та сплатити Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійного розміру облікової ставки Національного банку України, яка діяла під час прострочення оплати, за кожен день такого прострочення оплати. Неустойка (пеня) нараховується на розмір несплачених Покупцем грошових сум, починаючи з першого дня прострочення оплати, та нараховується за весь період прострочення сплати Покупцем, а її нарахування припиняється в день повного погашення заборгованості Покупцем. Окрім вказаного вище, у випадку порушення строків оплати Цементу Постачальник має право стягнути, а Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику (на його вимогу) додатково також проценти в розмірі 10% річних, які нараховуються на розмір несплачених Покупцем грошових сум, починаючи з першого дня прострочення оплати, та нараховуються за весь період прострочення оплати, а їх нарахування припиняється в день повного погашення заборгованості Покупцем (п. 8.2).

До Договору № 1812 сторонами були погоджені та підписані наступні додатки:

- Додаток № 1-01/2018-Yu від 29.12.2017 щодо умов поставки цементу в період січня 2018 року;

- Додаток № 2-02/2018-Yu від 30.01.2018 щодо умов поставки цементу в період лютого 2018 року;

- Додаток № 3-03/2018-Yu від 01.03.2018 щодо умов поставки цементу в період березня 2018 року;

- Додаток № 4-04/2018-Yu від 01.04.2018 щодо умов поставки цементу в період квітня 2018 року;

- Додаток № 5-05/2018-Yu від 01.05.2018 щодо умов поставки цементу в період травня 2018 року;

- Додаток № 6-06/2018-Yu від 01.06.2018 щодо умов поставки цементу в період червня 2018 року;

- Додаток № 7-07/2018-Yu від 01.07.2018 щодо умов поставки цементу в період липня 2018 року;

- Додаток № 8-08/2018-Yu від 01.08.2018 щодо умов поставки цементу в період серпня 2018 року;

- Додатки № 9-09/2018-Yu від 01.09.2018 та № 10-09/2018-Yu від 18.09.2018 щодо умов поставки цементу в період вересня 2018 року;

- Додаток № 11-10/2018-Yu від 01.10.2018 щодо умов поставки цементу в період жовтня 2018 року;

- Додаток № 12-11/2018-Yu від 01.11.2018 щодо умов поставки цементу в період листопада 2018 року;

- Додаток № 13-12/2018-Yu від 01.12.2018 щодо умов поставки цементу в період грудня 2018 року.

До Договору № 2110 сторонами були погоджені та підписані наступні додатки:

- Додаток № 1-01/2019-Yu від 27.12.2018 щодо умов поставки цементу в період січня 2019 року;

- Додаток № 2-02/2019-Yu від 01.02.2019 щодо умов поставки цементу в період лютого 2019 року;

- Додатки № 3-03/2019-Yu від 01.03.2019 та № 4-03/2019-Yu від 18.03.2019 щодо умов поставки цементу в період березня 2019 року;

- Додаток № 5-04/2019-Yu від 01.04.2019 щодо умов поставки цементу в період квітня 2019 року;

- Додаток № 6-05/2019-Yu від 01.05.2019 щодо умов поставки цементу в період травня 2019 року;

- Додаток № 7-06/2019-Yu від 01.06.2019 щодо умов поставки цементу в період червня 2019 року;

- Додаток № 8-07/2019-Yu від 01.07.2019 щодо умов поставки цементу в період липня 2019 року;

- Додаток № 9-08/2019-Yu від 01.08.2019 щодо умов поставки цементу в період серпня 2019 року;

- Додаток № 10-09/2019-Yu від 01.09.2019 щодо умов поставки цементу в період вересня 2019 року;

- Додаток № 11-10/2019-Yu від 01.10.2019 щодо умов поставки цементу в період жовтня 2019 року.

До Договору № 2456 сторонами було погоджено та підписано Додаток № 1-04/2020-Yu від 08.04.2020 щодо умов поставки цементу в період квітня 2020 року.

Вищенаведені Договори та додатки до них підписані та скріплені печатками обох сторін.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведених договорів позивач поставив відповідачу, а останній прийняв у власність товар (цемент) на загальну суму 16 096 336,77 грн, що підтверджується такими доказами:

- видатковими накладними щодо поставки товару за Договором № 1812 (т.1, а.с. 57-251);

- товарно-транспортними накладними щодо поставки товару за Договором № 1812 (т. 2, а.с. 1-194);

- видатковими накладними щодо поставки товару за Договором № 2110 (т.1, а.с. 252-338);

- товарно-транспортними накладними щодо поставки товару за Договором № 2110 (т. 2, а.с. 195-279);

- видатковою накладною щодо поставки товару за Договором № 2456 (т. 3, а.с. 23)

- товарно-транспортною накладною щодо поставки товару за Договором № 2456 (т. 2, а.с. 280).

Відповідач, у свою чергу, здійснив часткову оплату поставленого товару на загальну суму 15 423 413,62 грн, що вбачається з наданих до позовної заяви реєстру оплат ТДВ «Миколаївський ДБК» за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 (т. 2, а.с. 281) та звіту про деталі транзакції від 09.04.2020 (т. 2, а.с. 286).

Крім того, за даними позивача, що були надані до суду першої інстанції, станом на початок вищевказаного постачання цементу (01.01.2018), у відповідача існувала переплата в розмірі 109 536,65 грн, що підтверджується наданим до позовної заяви Актом звіряння розрахунків станом на 31.03.2018 (т. 2, а.с. 287-288).

З огляду на викладене вище, колегія суддів встановила, що позивачем до позову в обґрунтування заявлених вимог було надано суду першої інстанції 283 видаткові накладні, за якими всього поставлено товару на загальну суму 16 096 336,77 грн, із яких, з урахуванням здійснених відповідачем оплат, фактично спірними було 9 видаткових накладних:

- № 90328222 від 07.10.2019 на суму 65128,13 грн (за Договором № 2110);

- № 90329147 від 11.10.2019 на суму 68795,14 грн (за Договором № 2110);

- № 90329362 від 12.10.2019 на суму 65747,90 грн (за Договором № 2110);

- № 90329845 від 16.10.2019 на суму 63372,10 грн (за Договором № 2110);

- № 90330982 від 22.10.2019 на суму 64766,59 грн (за Договором № 2110);

- № 90331058 від 22.10.2019 на суму 64973,18 грн (за Договором № 2110);

- № 90331677 від 25.10.2019 на суму 65696,26 грн (за Договором № 2110);

- № 90332309 від 29.10.2019 на суму 60583,10 грн (за Договором № 2110);

- № 90349144 від 09.04.2020 на суму 58786,42 грн (за Договором № 2456).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направляв на адресу відповідача претензію № 62 від 21.02.2020 про погашення суми боргу та вимогу про сплату штрафних санкцій. Вказана претензія була отримана адресатом 02.03.2020, що вбачається з наданої позивачем до матеріалів справи копії повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 435. Однак, відповідач претензію залишив без належного реагування та відповіді.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Спираючись на вище викладене та беручи до уваги п. 7.2 Договору поставки № 2110 від 27.12.2018 та Договору поставки 2456 від 08.04.2020, крайній строк оплати за поставлений цемент припадала:

- За товарно транспортною-накладною № 90328222 від 07.10.2019 на суму 65128,13 грн (за Договором № 2110) на 21.10.2019;

- За товарно транспортною-накладною № 90329147 від 11.10.2019 на суму 68795,14 грн (за Договором № 2110) на 25.10.2019;

- За товарно транспортною-накладною № 90329362 від 12.10.2019 на суму 65747,90 грн (за Договором № 2110) на 26.10.2019;

- За товарно-транспортною накладною №90329845 від 16.10.2019 на суму 63372,10 грн (за Договором № 2110) на 30.10.2019;

- За товарно-транспортною накладною № 90330982 від 22.10.2019 на суму 64766,59 грн (за Договором № 2110) на 05.11.2019;

- За товарно-транспортною накладною № 90331058 від 22.10.2019 на суму 64973,18 грн (за Договором № 2110) на 05.11.2019;

- За товарно-транспортною накладною № 90331677 від 25.10.2019 на суму 65696,26 грн (за Договором № 2110) на 08.11.2019;

- За товарно-транспортною накладною № 90332309 від 29.10.2019 на суму 60583,10 грн (за Договором № 2110) на 12.11.2019;

- За товарно-транспортною накладною № 90349144 від 09.04.2020 на суму 58786,42 грн (за Договором № 2456) на 23.04.2020.

Відповідно до наданих суду першої інстанції доказів та вищезазначених обставин, що не були спростовані відповідачем під час розгляду спору в Господарському суді Миколаївської області, відповідач свого обов`язку по оплаті товару в сумі 563 386,50 грн, поставленого за Договором № 2110 на суму 504 600,08 грн та за Договором № 2456 на суму 58 786,42 грн, не виконав.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за отриманий товар закон покладає на покупця.

Відповідач не надав суду першої інстанції належні докази, які свідчать про виконання ним своїх зобов`язань та про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідачем дійсно були порушені норми та приписи чинного законодавства в частині своєчасності оплати за поставлений товар за Договором № 2110 на суму 504 600,08 грн та за Договором № 2456 на суму 58 786,42 грн., тому позов в частині стягнення основної заборгованості в загальному розмірі 563 386,50 грн. підлягає задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 67 998,58 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За умовами п. 8.2 Договорів № 2110 та № 2456 сторони погодили, що в разі порушення Покупцем строків оплати Цементу, встановлених п. 7.2 цього Договору, Постачальник має право стягнути, а Покупець зобов`язаний відшкодувати Постачальнику (на його вимогу) в повному обсязі всі збитки, які викликані у останнього в результаті такого порушення, та сплатити Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійного розміру облікової ставки Національного банку України, яка діяла під час прострочення оплати, за кожен день такого прострочення оплати. Неустойка (пеня) нараховується на розмір несплачених Покупцем грошових сум, починаючи з першого дня прострочення оплати, та нараховується за весь період прострочення сплати Покупцем, а її нарахування припиняється в день повного погашення заборгованості Покупцем.

Таким чином, на підставі вищевказаних правових норм, умов договору та з урахуванням факту прострочення строків оплати з боку відповідача, позивач цілком законно нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок сум пені та встановлено, що заявником відповідні суми визначено правильно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 7429,32 грн та процентів річних у розмірі 28 889,26 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п. 8.2 Договорів № 2110 та № 2456 сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати Цементу Постачальник має право стягнути, а Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику (на його вимогу) додатково також проценти в розмірі 10% річних, які нараховуються на розмір несплачених Покупцем грошових сум, починаючи з першого дня прострочення оплати, та нараховуються за весь період прострочення оплати, а їх нарахування припиняється в день повного погашення заборгованості Покупцем.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував інфляційні втрати у розмірі 10 відсотків річних.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок сум інфляційних втрат та процентів річних та встановлено, що заявником відповідні суми визначено правильно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано, що станом на дату прийняття рішення відповідачем було сплачено на рахунок позивача за отриманий товар кошти в сумі 70 000, 00 грн., що підтверджується квитанціями, наданими до суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У даному випадку, зазначені відповідачем квитанції, що підтверджують часткову сплату відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем, були відсутні в матеріалах справи на день винесення оскарженого судового рішення. Окрім того, жодна зі сторін спору навіть не заявляла до Господарського суду Миколаївської області про існування таких квитанції та фактів перерахування даних грошових коштів.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не могли бути враховані вищезазначені квитанції, а саме: квитанція № ПН92775С1 від 11.06.2020, квитанція № ПН99518С1 від 19.06.2020, квитанція № ПНІ 06689С1 від 02.07.2020, квитанція № ПН129450С1 від 05.08.2020, квитанція № ПН129909С1 від 06.08.2020, квитанція № ПН164522С1 від 22.09.2020, квитанція № ПНІ64655С1 від 23.09.2020, оскільки дані докази не були надані до суду першої інстанції та у суду були відсутні будь-які відомості щодо існування даних доказів. Окрім того, у господарського суду були відсутні встановлені процесуальним законом підстави самостійно збирати докази у даній справі.

Як було встановлено вище кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 8, 10 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У даному випадку, сторонам спору під час розгляду справи судом першої інстанції було достеменно відомо про факт часткової оплати основного боргу за поставлений товар за Договором № 2110 та за Договором № 2456. Адже відповідач здійснював відповідні оплати, а позивач без будь-яких заперечень зі свого боку отримував кошти по даними оплатам.

Відповідач був обізнаний про наявність судового спору, що підтверджується наявними у матеріалах справах клопотаннями Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» про відкладення розгляду справи від 09.07.2020, 19.08.2020, 15.10.2020. Однак, як зазначалася вище, сторони під час розгляду справи у суді першої інстанції не надавали доказів, на які посилається апелянт, та не повідомляли господарський суд про існування обставин, пов`язаних із частковою оплатою суми боргу.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку, не з`ясування господарським судом обставин, що мають значення для справи, на яке посилається апелянт, викликано саме діями сторін спору, які порушили свої процесуальні обов`язки та фактично приховували від суду наявні у них докази по справі, а у діях суду першої інстанції колегією суддів не встановлено будь-яких порушень, передбачених ст. 277 ГПК України.

Колегія суддів також не вбачає за потрібне приймати у якості доказів додані до апеляційної скарги квитанції, а саме: квитанція № ПН92775С1 від 11.06.2020, квитанція № ПН99518С1 від 19.06.2020, квитанція № ПНІ 06689С1 від 02.07.2020, квитанція № ПН129450С1 від 05.08.2020, квитанція № ПН129909С1 від 06.08.2020, квитанція № ПН164522С1 від 22.09.2020, квитанція № ПНІ64655С1 від 23.09.2020, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У даному випадку, апелянт не надав до суду апеляційної інстанції доказів неможливості подання даних квитанцій до суду першої інстанції, тому дані квитанції як докази не приймаються до розгляду колегією суддів.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідач має право в межах виконавчого провадження звернутися із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині фактично виконаних зобов`язань по сплаті основного боргу за поставлений товар за Договором № 2110 та за Договором № 2456.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 по справі №915/699/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.03.2021.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Лавриненко

Л.В. Поліщук