УХВАЛА

02 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/10374/17

Провадження № 12-5гс21

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Власова Ю. Л.

суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В.,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 травня 2020 року (у складі колегії: головуючий суддя Майданевич А. Г., судді Сулім В. В., Гаврилюк О. М.)

у справі № 910/10374/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксана Віталіївна, Відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 ,

про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, та

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» (далі - ТЛК «Арктика») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко О. В. (далі - приватний нотаріус Авдієнко О. В.), Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ примусового виконання рішень), ОСОБА_1, про визнання виконавчих написів, вчинених 22 травня 2017 року приватним нотаріусом Авдієнко О. В. на кредитному договорі від 04 листопада 2014 року № 876/31/1 та зареєстрованих в реєстрі за № 779, № 780, такими, що не підлягають виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні виконавчі написи, вчиненні з порушенням норм статей 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 1?4 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

Зокрема, позивач вважає, що приватний виконавець Авдієнко О. В. порушила вимоги законодавства щодо: змісту виконавчих написів; отримання обсягу документів та інформації, необхідних для вчинення виконавчого напису; строку, встановленого Законом України «Про нотаріат», для вчинення виконавчого напису, оскільки вчинила спірні написи про стягнення заборгованості, з дня виникнення права вимоги за якою минуло більше одного року; безспірності заборгованості, яка є предметом вирішення господарських справ № 911/2798/16, № 910/5810/17; з`ясування наявності заборгованості на момент вчинення спірних виконавчих написів, оскільки для стягнення цієї заборгованості банк вже вчиняв виконавчі написи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 вересня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано спірні виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що спірні виконавчі написи не підлягають виконанню, оскільки вчинені на документі (кредитному договорі), який не передбачений Переліком документів. Заборгованість, для стягнення якої вчинено спірні виконавчі написи, не безспірна, оскільки стала предметом спору у справах № 911/2798/16, № 910/5810/17. Суд першої інстанції посилався на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року № 6-141цс14 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц. Доводи позивача про вчинення спірних виконавчих написів із порушенням встановленого законодавством строку суд першої інстанції відхилив, пославшись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18 травня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення - про відмову у позові.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що: спірні виконавчі написи вчинені з метою погашення заборгованості ТЛК «Арктика» перед АТ «Ощадбанк» зі сплати тіла кредиту у розмірі 97 500 000,00 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 22 313 873,24 грн; банк надав приватному нотаріусу Авдієнко О. В. усі необхідні документи на підтвердження безспірності вимог останнього; загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Апеляційний господарський суд відхилив доводи позивача про спірність заборгованості, для стягнення якої вчинено спірні виконавчі написи.

01 липня 2020 року ТЛК «Арктика» звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний господарський суд) з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 травня 2020 року, в якій просить її скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 18 вересня 2019 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми статей 87 - 89 Закону України «Про нотаріат», статей 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Переліку документів, підпунктів 1 - 4 глави 16 Порядку, не врахував висновки щодо застосування наведених норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц.

У доповненнях до касаційної скарги позивач, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 01 липня 2020 року № 7-р(І)/2020 (яким визнано такими, що відповідають Конституції України положення частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат»), зазначає, що Велика Палата Верховного Суду поза межами своїх повноважень здійснила тлумачення положень статті 88 Закону України «Про нотаріат», необґрунтовано ототожнивши позасудовий спосіб захисту порушеного права шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису з правом особи, права та інтереси якої порушено, звернутися до суду за їх захистом. На думку позивача, Велика Палата Верховного Суду таким чином зумовила виникнення судової практики, яка прямо суперечить нормі закону, тоді як Конституційний Суд України визнав відповідні положення наведеної статті такими, що є чіткими, зрозумілими та однозначними. Відтак скаржник вважає за неможливе застосовувати при вирішенні спору у цій справі викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 правові висновки стосовно строку для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Також скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17 та від 30 жовтня 2019 року у справі № 644/6221/16?ц, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість застосування пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у редакції зі змінами, внесеними постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662, вчинених 20 лютого 2017 року та у 2015 році відповідно.

Ухвалою від 20 липня 2020 року Касаційний господарський суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Ухвалою від 26 січня 2021 року справу № 910/10374/17 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених частинами четвертою, п`ятою статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у зв`язку із необхідністю відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Великої Палати Верховного Суду, та у зв`язку із наявністю виключної правової проблеми.

У зазначеній ухвалі Касаційний господарський суд посилається на необхідність відступити від висновків, викладених у раніше ухвалених постановах Великої Палати Верховного Суду:

- від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) щодо строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, встановленого частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII). Колегія суддів посилається на позицію Конституційного Суду України, викладену в рішенні № 7-р(I)/2020, про те, що положення частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання унеможливлює довільне його трактування;

- від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) про те, що наявність у суді іншого позову кредитора до боржника чи боржника до стягувача по суті є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості.

Колегія Касаційного господарського суду вважає, що справа № 910/10374/17 містить виключну правову проблему щодо застосування статті 88 Закону України «Про нотаріат» у частині строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису - за наявності протиріч у висновках Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/3006/17 та висновках Конституційного Суду України у справі № 3?239/2019 (5444/19).

На обґрунтування наявності виключної правової проблеми Касаційний господарський суд послався на протилежні рішення Господарського суду міста Києва від 12 серпня 2020 року у справі № 910/72/20, від 06 квітня 2020 року у справах № 910/92/20 та № 910/110/20, від 13 серпня 2020 року у справах № 910/19113/19 та № 910/19110/19, від 23 серпня 2020 року у справі 910/19106/19, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2020 року у справі № 909/1362/19, Господарського суду Вінницької області від 27 січня 2020 року у справі № 902/1115/19, від 20 лютого 2020 року у справі № 902/1140/19, від 19 березня 2020 року у справі № 902/1113/19, від 09 квітня 2020 року у справі № 902/1149/19, Господарського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року у справі № 904/3120/19.

Касаційний господарський суд зазначив, що неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень. Відсутність сталої судової практики стосовно строку звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису свідчить про наявність кількісного критерію виключної правової проблеми, тобто необхідність вирішення наведеної виключної правової проблеми Великою Палатою Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду не погоджується із доводами Касаційного господарського суду про наявність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати з підстав, передбачених частиною четвертою статті 302 ГПК України, для відступу від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Зміст частини четвертої статті 302 ГПК України вказує на те, що має існувати необхідність відступу, така необхідність виникає з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані, також відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини.

Велика Палата Верховного Суду відзначає, що ухвалами від 08 вересня 2020 року у справі 916/1269/18 та від 12 січня 2021 року у справі №916/1315/18 вже повертала зазначені справи на розгляд Касаційного господарського суду з підстав відсутності необхідності розгляду питання відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 з мотивів, зазначених Касаційним господарським судом у зазначених справах, які є аналогічними з тими, які наведені у цій справі.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду погоджується із наявністю підстав для розгляду цієї справи Великою Палатою згідно з частиною п`ятою статті 302 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/3006/17 щодо тлумачення норм статті 88 Закону України «Про нотаріат» та рішення Конституційного Суду України від 01 липня 2020 року № 7-р(І)/2020 у справі N 3-239/2019(5444/19) Велика Палата Верховного Суду погоджується з Касаційним господарським судом, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, тому приймає справу для розгляду.

Згідно із частиною першою статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою. При цьому у частині другій статті 121 цього Кодексу зазначено, що ухвала, якою суд повідомляє про призначення судового засідання, повинна містити, зокрема, вказівку про те, що участь особи не є обов`язковою.

Наведені обставини є підставою для призначення справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

Керуючись статтями 120, 121, 233 - 235, 301, 302 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 910/10374/17 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 травня 2020 року.

2. Призначити справу № 910/10374/17 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження на 18 травня 2021 року о 12 годині 30 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Повідомити учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Ю. Л. Власов
Судді: Т. О. Анцупова В. С. Князєв
В. В. Британчук Г. Р. Крет
І. В. Григор`єва Л. М. Лобойко
М. І. Гриців К. М. Пільков
Д. А. Гудима В. В. Пророк
В. І. Данішевська Л. І. Рогач
Ж. М. Єленіна О. М. Ситнік
О. С. Золотніков В. М. Сімоненко
Л. Й. Катеринчук І. В. Ткач