ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3381/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони", м. Киъв
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", смт. Есхар
про стягнення коштів в розмірі 341526,09 грн.
за участю представників:

не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Управління відомчої воєнізованої охорони", м. Київ, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", смт. Есхар, про стягнення заборгованості за договором про надання послуг № 133 від 08.10.2012, в розмірі 341526,09 грн., з яких: 334558,40 грн. - основна заборгованість, 6967,69 грн. - пеня. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2020 відкрито провадження у справі № 922/3381/20 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 02.12.2020 об 11:15 год.

20.11.2020 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 27128), в якому проти позову заперечує, зазначає, що заборгованість за актами надання послуг № 322 від 30.06.2020 на суму 27000,00 грн. та за актом № 415 від 31.07.2020 на суму 307558,40 грн., що є предметом даного спору, відповідачем сплачена у повному обсязі. На підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем за договором про надання послуг № 133 від 08.10.2012, відповідачем надані до суду копії платіжних доручень. Окрім цього, відповідачем зазначено, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до господарського суду, заборгованість відповідача за договором про надання послуг № 133 від 08.10.2012 складала 54000,00 грн., у зв`язку з чим, відповідач просить суд здійснити розподіл судових витрат, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 02.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 09.02.2021. Відкладено підготовче засідання на 12.01.2021 об 11:00 год.

Позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив на позов (вх. № 29630), в якій заперечує проти твердження відповідача щодо відсутності у останнього заборгованості перед позивачем, станом на час подачі до господарського суду даного позову.

Ухвалою господарського суду від 12.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/3381/20 до судового розгляду по суті на 03.02.2021 об 11:30 год.

21.01.2021 відповідачем, через канцелярію суду, надано заперечення на відповідь на відзив (вх. № 1521), в яких позовні вимоги в частині суми заявленого до стягнення основного боргу в розмірі 334558,40 грн. просить залишити без задоволення.

15.02.2021 позивачем, через канцелярію суду, надано заяву (вх. № 3603), в якій зазначив про сплату відповідачем, після звернення позивача до суду з даним позовом, в повному обсязі суми заборгованості в розмірі 334558,40 грн. та просив стягнути на свою користь суму пені в розмірі 6967,69 грн. та судовий збір в розмірі 5122,89 грн.

Протокольними ухвалами від 03.02.2021, 17.02.2021 у судових засіданнях оголошувалась перерва.

У судове засідання 02.03.2021 представники сторін не з`явились. Позивачем, через канцелярію суду, надано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (вх. № 3602). Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.03.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

08.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" (замовник, відповідач) та Державним підприємством «Управління відомчої воєнізованої охорони» (виконавець, позивач, ДП "Управління ВОХОР") укладено договір про надання послуг № 133, предметом якого є надання послуг з охорони особливо важливого об`єкту «Есхар ТЕЦ-2» (Філія «Теплоелектроцентраль» ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначені послуги.

Відповідно до п.3.1. договору, строки надання послуг, передбачених п.1.1. договору, становлять три роки з дати початку надання послуг, що встановлюється з 09 жовтня 2012 року.

Додатковими угодами до договору, строк дії договору неодноразово продовжувався.

Додатковою угодою від 20.12.2019, продовжено строк дії договору № 133 від 08 жовтня 2012 року до 31 грудня 2020 року.

Кошторисом вартості послуг з охорони важливого об`єкту електроенергетики «Есхар ТЕЦ-2» (Філія «Теплоелектроцентраль» ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія") відповідно додатку № 1 до додаткової угоди від 07.05.2020 до договору № 133, вартість послуг на місяць у 2020 році складає 307558,40 грн.

П. 2.3. договору, порядок проведення розрахунків за надані послуги проводиться в національній валюті України, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок виконавця, у відповідності до умов п. 2.4. цього договору.

П. 2.4. договору розрахунок замовника з виконавцем за надані послуги проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання - передачі послуг.

Згідно з п. 4.2. договору, по завершенню наданих послуг, протягом 3-х робочих днів, виконавець готує акт приймання-передачі наданих послуг і надає його замовнику, а замовник протягом 3-х робочих днів перевіряє достовірність акту в частині фактично наданих послуг, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє вмотивоване заперечення проти такого підписання.

Виконавець виконав взяті на себе зобов`язання з надання послуг з охорони об`єкту відповідача "Есхар ТЕЦ-5" у червні та липні 2020 року, що підтверджується актами наданих послуг № 322 від 30.06.2020 на суму 307558,40 грн. та № 415 від 31.07.2020, на суму 307558,40 грн., підписаними сторонами договору.

Натомість, в порушення умов договору, відповідач за надані позивачем охоронні послуги розрахувався частково, та має заборгованість перед позивачем за актом наданих послуг № 322 від 30.06.2020 в сумі 27000,00 грн. та за актом № 415 від 31.07.2020 в сумі 307558,40 грн.

31.08.2020 позивачем, на адресу відповідача направлено претензію № 4 № 01-45/02-1273, з вимогою про сплату сум заборгованості за договором від 08.10.2012 в сумі 334558,40 грн., яка залишилась без відповідного реагування з боку відповідача, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області, за захистом свого порушеного права.

19.10.2020 позивачем направлено до господарського суду Харківської області позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", смт. Есхар, заборгованості за договором від 08.10.2012 в сумі 334558,40 грн. та пені в сумі 6967,69 грн., яка є предметом даного судового розгляду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 даного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи, виконавець виконав взяті на себе зобов`язання з надання послуг з охорони об`єкту відповідача "Есхар ТЕЦ-5" у червні та липні 2020 року, що підтверджується актами наданих послуг № 322 від 30.06.2020 на суму 307558,40 грн. та № 415 від 31.07.2020, на суму 307558,40 грн., підписаними сторонами договору.

Проте, всупереч вимогам договору надання послуг № 133 від 08.10.2012, свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги виконав не в повному обсязі, та має заборгованість перед позивачем за актом наданих послуг № 322 від 30.06.2020 в сумі 27000,00 грн. та за актом № 415 від 31.07.2020 в сумі 307558,40 грн.

Таким чином, станом на час звернення позивача з даним позовом до господарського суду (19.10.2020), заборгованість відповідача за договором від 08.10.2012 становила 334558,40 грн.

В процесі розгляду даного спору, відповідачем була в повному обсязі сплачена сума основної заборгованості за договором від 08.10.2012, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень: № 1109 від 28.10.2020 на суму 27000,00 грн., № 1110 від 28.10.2020 на суму 173000,00 грн., № 1173 від 05.11.2020 на суму 30558,40 грн., № 1177 від 06.11.2020 на суму 50000,00 грн., № 1220 від 16.11.2020 на суму 54000,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрити провадження у справі, в частині заявленої до стягнення суми основної заборгованості в розмірі 334558,40 грн., за відсутністю предмету спору.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору від 08.10.2012 в частині вчасної сплати за надані позивачем послуги з охорони, позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 6967,69 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено п. 6.2. договору № 133, за несвоєчасне проведення розрахунків, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% за кожний день прострочення від суми боргу, але не більше облікової облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В ч. 2 ст. 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором від 08.10.2012, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 12.10.2020, складає 6967,69 грн.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 6967,69 грн.

Відповідачем, заявлена до стягнення, сума пені не заперечувалась, контррозрахунку суми пені, суду не надано.

Відповідно ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, що станом на час звернення до господарського суду, у відповідача була відсутня заборгованість за договором від 08.10.2012, спростовуються матеріалами справи, оскільки позивач звернувся до господарського суду з даним позовом 19.10.2020, та саме з цієї дати потрібно розраховувати початок розгляду даного спору господарським судом, а не з дати відкриття провадження у справі (09.11.2020), як це помилково вважає відповідач. Таким чином, станом на 19.10.2020 заборгованість відповідача за договором № 133 складала 334558,40 грн., яка була сплачена у повному обсязі, вже після звернення позивача з даним позовом до суду, починаючи з 28.10.2020.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 130 ГПК України, якими внормовано стягнення судових витрат з відповідача, у випадку не підтримки позивачем позовних вимог унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, суд покладає на відповідача судові витрати у розмірі 5122,89 грн. (сплачений позивачем судовий збір).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 130, 177, 183, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" (63524, Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. 152 Стрілецької дивізії, 16, ) на користь Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ) суму пені в розмірі 6967,69 грн., судовий збір в розмірі 5122,89 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення суми основного боргу за договором від 08.10.2012 в розмірі 334558,40 грн. - провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Державне підприємство "Управління відомчої воєнізованої охорони" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" (63524, Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. 152 Стрілецької дивізії, 16, ).

Повне рішення складено 10.03.2021.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/3381/20