Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1528/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Шевченка Костянтина Михайловича

до Фізичної особи-підприємця Жигадло Світлани Степанівни

про стягнення 16356,71 грн (з урахуванням заяв від 20.12.2020 та від 08.02.2021 про зменшення розміру позовних вимог)

Фізична особа-підприємець Шевченко Костянтин Михайлович звернувся до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Жигадло Світлани Степанівни 71094,68 грн, з яких 54737,97грн основного боргу, 9652,42грн пені, 3765,92грн інфляційних та 2938,37 грн 3% річних.

Ухвалою від 30.12.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.01.2021.

Ухвалою від 28.01.2021 суд задовольнив заяву позивача від 20.12.2020 про зменшення розміру позовних вимог та відклав розгляд справи на 25.02.2021.

Ухвалою від 25.02.2021 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 08.02.2021, згідно якої останній просив суд стягнути з відповідача 9652,42грн пені, 3765,92грн інфляційних, 2938,37грн 3% річних та 2 102,00грн судового збору. Розгляд справи було відкладено на 10.03.2021.

03.03.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява, згідно якої останній повідомив, що позовні вимоги, з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог, підтримує у повному обсязі та просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність, за наявними у матеріалах справи документами.

10.03.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання №1-1003 від 10.03.2021, згідно якого остання просить відкласти розгляд справи, з метою надання доказів погашення боргу, або прийняти до уваги копії платіжних доручень, доданих до клопотання. Також повідомляє, що у зв`язку з карантинними обмеженнями значно впав обсяг продаж, тому просить відмовити у стягненні заявлених до стягнення сум пені, інфляційних та річних.

Відповідно до ч.2 ст.96 Господарського процесуального кодексу України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

У п.п.1.5.6, 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013 №28, зазначено, що електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних, у разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Оскільки вказане клопотання не підписано електронним цифровим підписом, останнє долучено до матеріалів справи, однак судом не розглядається.

Будь - яких інших документів, у тому числі документального підтвердження на обґрунтування його позиції щодо позовних вимог, відповідач не надав.

Представники сторін в судове засідання не з`явились. Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представників сторін та неподання відзиву не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 між Фізичною особою-підприємцем Шевченко Костянтином Михайловичем (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Жигадло Світланою Степанівною (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №КМ-0000001 (далі - Договір (а.с. 10-13)), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, поставити покупцю продукцію промислового призначення (в подальшому - товар), окремими партіями, за цінами, в асортименті (номенклатурі) та кількості, які зазначені в рахунках-фактурах та в видаткових накладних, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним Договором. Загальний об`єм товару, який постачається за даним Договором, визначається протягом строку дії договору з урахуванням кількості та асортименту (номенклатури) товару за всіма переданими, на умовах даного Договору, окремими партіями товару.

Найменування, кількість, асортимент та ціна на товар вказуються в належним чином оформлених видаткових накладних та відповідних рахунках-фактурах (п. 1.2. Договору).

Позивач у позовній заяві вказує, що на виконання умов Договору, згідно видаткових накладних поставив відповідачу товар на суму 64737,97 грн, однак відповідач, в порушення умов Договору, провів лише часткову оплату, внаслідок чого загальна сума невиконаного відповідачем зобов`язання з оплати отриманого товару станом на час звернення до суду склала 54737,97грн. В процесі розгляду справи відповідач сплатив решту суми основного боргу, про що позивач вказав у заяві про зменшення позовних вимог (а.с. 55-56), згідно якої просить стягнути з відповідача 9652,42грн пені, 3765,92грн інфляційних, 2938,37грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст.ст. 16, 22, 256, 257, 530, 611, 612 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки №КМ-0000001 від 01.02.2019 (а.с. 10-13).

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, видатковими накладними №КМ-00000021 від 05.02.2019 на суму 52918,31 грн, №КМ-00000026 від 11.02.2019 на суму 8249,26 грн, №КМ-00000037 від 19.02.2019 на суму 3570,40 грн підтверджено, що на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 64737,97 грн. Вказаний товар був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженого за довіреністю представника та відтиском печатки відповідача на накладних (а.с. 14-16).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За п. 5.2. Договору, оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника зазначений в Договорі, протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня отримання товару. У призначенні платежу при здійсненні оплати рахунку-фактури, покупець повинен зазначити номер рахунку-фактури, за яким здійснюється оплата.

Суд встановив, що відповідач свій обов`язок по оплаті отриманого товару виконав з порушенням визначених Договором строків. Зокрема, згідно банківської виписки по рахунку (а.с. 17), 17.04.2019 відповідач перерахував позивачу 10000,00грн. При цьому, в призначенні платежу вказав "Сплата за отримані ТМЦ згідно накладної №КМ-00000037 від 19.02.2019 року (цілком) та №КМ-00000021 від 05.02.2019 року (частково) без ПДВ. 30.12.2020 відповідач перерахував 50000,00грн та 28.01.2021 - 4737,97грн, вказавши в призначенні платежу: "Сплата за раніше отримані ТМЦ згідно видаткових накладних без ПДВ" (а.с. 42, 57).

За вказаного, суд встановив, що при зверненні з позовом до суду, позивач вірно визначив, за якими накладними та у яких розмірах здійснювалися проплати, а також розмір заборгованості по кожній із накладних, виходячи із призначення платежу та хронології зарахування коштів на її погашення.

Зокрема, позивач вірно визначив, що на дату звернення до суду, за видатковою накладною №КМ-00000021 від 05.02.2019 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 46488,71 грн з 08.03.2019 (07.03.2019 останній день строку оплати) та за видатковою накладною №КМ-00000026 від 11.02.2019 у розмірі 8249,26 грн - з 13.03.2019 (12.03.2019 останній день в строку оплати). Як зазначалося вище, вказану заборгованість відповідач сплатив у повному обсязі після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічна норма закріплена і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 7.4. Договору, у разі несвоєчасної оплати покупцем вартості товару в строки, погоджені сторонами, або у випадку порушення покупцем строку, зазначеного в п. 3.7. Договору, покупець на письмову вимогу постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період затримки оплати, від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) товару за кожен день порушення строків платежу.

Відповідно до вимог ст. 259 ЦК України, сторони погодили, що строк позовної давності, який застосовуватиметься до стягнення штрафних санкцій (неустойки) за Договором, становить три роки, а штрафні санкції будуть нараховуватися за в е с ь п е р і о д прострочення (п. 6.5. Договору).

Суд враховує, що згідно з п. 1.9. Постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що вказані нарахування є вірними та обґрунтованими. Хоча у своєму розрахунку позивач помилково вказав суму боргу 54737,26грн для нарахування пені за весь визначений ним період, однак її нарахування здійснював на суми боргу, з урахуванням здійснених відповідачем проплат. Згідно розрахунку позивача (а.с. 7-9), пеню в сумі 9652,42грн останнім нараховано у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 08.03.2019 по 13.03.2019 на суму боргу 46488,71грн, та з 14.03.2019 по 08.09.2019 на суму боргу 8249,26грн.

Тобто, позивач нарахував пеню не за весь період прострочення (п. 6.5. Договору), а в межах 6-ти місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, що є його правом.

За ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період з 08.03.2019 по 21.12.2020 на суму боргу, із врахуванням здійснених проплат, позивачем нараховано 2938,37грн 3% річних.

Сума інфляційних за період березень 2019 - листопад 2020 року, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, за розрахунком позивача, склала 3765,92грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що їх нарахування у заявленому розмірі є обґрунтованим та вірним.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи та розрахунки позивача.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у розмірі 16356,71 грн, з яких: 9652,42 грн пені, 2938,37 грн 3% річних, 3765,92 грн інфляційних.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Жигадло Світлани Степанівни ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Шевченка Костянтина Михайловича ( АДРЕСА_2 , ід. код НОМЕР_2 ):

- 9652,42 грн пені;

- 2938,37 грн 3% річних;

- 3765,92 грн інфляційних;

- 2102,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.03.21

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).