РІШЕННЯ

11 березня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/711/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

при секретарі судового засідання Крутіної Ю.С.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до відповідача: Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго, вул. Київська, буд. 3А, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46016

про стягнення 2 919 723,11 грн. заборгованості .

За участі представників:

Позивача: Орла Сергія Сергійовича, довіреність №14-115 від 09.04.2020 р., свідоцтво серія ЗП №001663 від 30.05.2018р.

Відповідача: не прибув.

ВСТАНОВИВ:

12.11.2020 Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго про стягнення 2 919 723, 11 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань з оплати за газ поставлений за договором купівлі-продажу природного газу № 7383/18-ТЕ-30 від 10.10.2018 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 2 919 723,11 грн. з яких: 2 520 694, 97 грн. основний борг, 204 081, 99 грн. пеня, 113 132, 65 грн. 3% річних та 81 813, 50 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 17.11.2020 відкрито провадження у справі № 921/711/20 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 17.12.2020, з подальшим неодноразовим відкладенням судового засідання, востаннє на 11.03.2021.

11.02.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву № 113/03 від 11.02.2021 (вх. № 1229 від 11.02.2021) де проти позовних вимог не заперечує та просить зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій на 90%, оскільки рівень розрахунків відповідача за спожитий природній газ залежить виключно від платіжної дисципліни споживачів теплової енергії, а саме населення, яким відповідно до норм чинного законодавства було заборонено нараховувати пеню за несвоєчасну оплату вартості наданих послуг з централізованого постачання теплової енергії, що призвело до заборгованості у Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго перед Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Оскільки Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго відзив на позовну заяву № 113/03 від 11.02.2021 (вх. № 1229 від 11.02.2021) подано поза межами встановленого ст. 80 та п. 8, п. 9 ст. 165 ГПК України, без заяви про його відновлення, тому суд не приймає його до розгляду. Відповідно розгляд спору по суті буде здійснюватися без його врахування за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою від 11.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2021 на10:00год.

В судове засідання, яке відбулося 11.03.2021 в режимі відео конференції, представник позивача прибув, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення.

В дане судове засідання представник відповідача не прибув, жодних заяв, клопотань не подав, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності судом встановлено таке.

10.10.2018р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ((відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 перейменовано в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Постачальник)) та Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" (далі Споживач), керуючись Законом України Про ринок природного газу, Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єкти ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017р. №187 (далі Положення) та іншими нормативно-правовими актами укладено Договір постачання природного газу №7383/18-ТЕ-30 з врахуванням Додаткової угоди №1 від 26.10.2018р., №2 від 29.10.2018р., №3 від 05.11.2018р., №4 від 27.11.2018р., №5 від 14.03.2019р., №6 від 20.03.2019р., №7 від 29.03.2019р., №8 від 24.04.2019р. (далі Договір), відповідно до умов якого сторони взяли на себе зобов`язання:

- природний газ, що постачається за договором, використовується Споживачем виключно для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Постачальник передає споживачу: за жовтень місяць 2018 природний газ обсягом 0,0 тис. куб. метрів, за листопад місяць 2018 природний газ обсягом 60,671 тис. куб. метрів, за грудень 2018 природний газ обсягом 89,109 тис. куб. метрів, за січень 2019 природний газ обсягом 106,851 тис. куб. метрів, за лютий 2019 природний газ обсягом 91,873 тис. куб. метрів., за березень 2019 природний газ обсягом 68,883 тис. куб. метрів та за квітень 2019р. природний газ обсягом 13,078 тис. куб. метрів, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах договору (п. 1.1, 1.2, 2.1 умов Договору);

- право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п. 3.1 Договору);

- ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором становить 6 235,51 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20 %, усього до сплати разом 7 482,61 грн. (п. 4.2 Договору з врахування Додаткової угоди №4 від 27.11.2018);

- оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 5.1 Договору);

- сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначення платежу посилання на номер договору є обов`язковим (п 5.2 умов Договору).

Відповідно до п. 5.3 умов Договору, оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) Споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на Споживача поширюється вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

2) в будь-якому випадку, Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 Договору;

3) з поточного рахунка Споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Постачальником Споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на Споживача не поширюється вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання; Кошти, які надійшли від Споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в установі уповноважених банків, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за Договором;

4) шляхом зарахування Постачальником коштів, що надійшли від Споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у Споживача за договором. Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

- у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 Договору);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п. 9.3 Договору);

- згідно п. 11.1 Договору, такий набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника, і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Постачальник на виконання умов Договору протягом листопада 2018 квітня 2019 року поставив Споживачу природний газ в кількості 427,475 тис. куб. м. на загальну суму 3 198 629,57 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.11.2018р. в обсязі 60,671 тис. куб. м на суму 453 977,56 грн., від 31.12.2018р. в обсязі 89,109 тис. куб. м на суму 666 768,07 грн., від 31.01.2019р. в обсязі 106,851 тис. куб. м на суму 799 524,58 грн., від 28.02.2019р. в обсязі 91,873 тис. куб. м на суму 687 450,01 грн., від 31.03.2019р. в обсязі 65,893 тис. куб. м на суму 493 051,75 грн. та від 30.04.2019р. в обсязі 13,078 куб. м на суму 97 857,60 грн., які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін Договору.

Відповідно до наданих позивачем виписок по рахунку за період з 01.10.2018р. по 31.07.2020р. відповідачем в якості часткової оплати поставленого газу перераховано Постачальнику 677 934,60 грн., разом з тим позивач просить суд стягнути з Комунальниого підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" залишок несплаченої заборгованості в розмірі 2 520 694, 97 грн. в примусовому порядку, а також 204 081, 99 грн. пені, 113 132, 65 грн. 3% річних та 81 813, 50 грн. інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

- укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою є договором поставки, порядок виконання якого регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі ГК України).

- до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України);

- відповідно до ст. 655 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст. 265 ГК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму;

- покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару ( ст. 692 ЦК України);

- відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що станом на день прийняття рішення судом сума боргу за поставлений природній газ у листопаді 2018р. квітні 2019р. згідно Договору постачання природного газу №7383/18-ТЕ-30 від 10.10.2018р. становить - 2 520 694, 97 грн., а тому в частині основного боргу позов підлягає до задоволення як обґрунтовано заявлений.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 204 081,99 грн. пені, 113 132,65 грн. 3% річних та 81 813,50 грн. інфляційних збитків, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтями 546-551 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так відповідно до п. 7.2. Договору встановлено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно пункту 9.3 умов договору, сторони домовились, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

З урахуванням наведеного сума пені, заявленої позивачем до стягнення, згідно поданого ним до позовної заяви розрахунку за період з 27.12.2018 по 28.05.2019 (здійсненого по кожному місяці поставки природного газу окремо) становить 204 081,99 грн.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. (п. 1.9 вказаної Постанови).

З огляду на наведене вище, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", суд провів перерахунок заявленої до стягнення суми пені ї вважає її нарахування вірним, таким чином, вимоги про стягнення пені в сумі 204 081,99 грн. підлягають до задоволення.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначених норм, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем здійснено нарахування 113 132,65 грн. - 3% річних за період з 27.12.2018 по 01.01.2020, а також 81 813,50 грн. - інфляційних втрат за період з 01.01.2019 по 31.08.2020 на підставі положень ст. 625 ГПК України.

Судом перевірено подані сторонами розрахунки 3% річних та інфляційних втрат на предмет їх відповідності умовам договору та нормам законодавства України, а також здійснено власний їх перерахунок за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга" та встановлено, що вимоги позивача про їх стягнення з відповідача підлягають до задоволення у розмірі 113 132,65 грн. 3% річних та 81 813,50 грн. інфляційних втрат, такі як обґрунтовано заявлені.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про примусове стягнення з Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго 2 520 694, 97 грн. основного боргу, 204 081, 99 грн. пені, 113 132, 65 грн. 3% річних та 81 813, 50 грн. інфляційних втрат як обґрунтовано заявлених та по суті не оспорених відповідачем.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих штрафних санкційна 90% , викладеного у відзиві позовну заяву №113/03 від 11.02.2021 р. (вх. номер 1229 від 11.02.2021), суд зазначає наступне.

Відповідач, не заперечуючи проти позову, просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 90%.

Згідно з частиною 3статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, від 20.06.2019 у справі №916/2283/18, від 01.08.2019 у справі №922/2932/18.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 31.10.2019 у справі № 924/243/19.

Заявляючи клопотання у відзиві на позов клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90%, відповідач обґрунтовує його тим, що:

- кошти були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку №217 від 18.06.2014р., а тому відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому на підставі договору №7383/18-ТЕ-30 від 10.10.2018р., оскільки у даному випадку, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, а всі кошти, які надходять на рахунок споживача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно з затвердженим поставами НКРЕП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача;

- довідкою №111/03 від 11.02.2021 наданою Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго заборгованість населення перед відповідачем становить 4 602 012,69 грн.

Суд, враховуючи вищенаведене, зазначає, що з огляду на приписи ч.1 ст.233 ГК України, відсутність вини відповідача у виникненні боргу перед позивачем у зв`язку зі значними боргами населення, юридичних осіб та держави перед відповідачем, не є винятковим випадком, за наявності якого можливо зменшити розмір штрафних санкції.

Так, в силу ст.229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 ГК України.

При цьому, частина перша статті 229 ГК України встановлює виняток із загального правила статей 218 ГК України та 614 ЦК України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Окрім того, частина 2 статті 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Також слід зазначити, що розмір штрафних санкцій у сумі 399 028,14 не є надмірно великим порівняно із сумою основну суму у розмірі 2 919 723,11 грн., що становить вартість поставленого природного газу.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотанні відповідача про зменшення суми штрафних санкцій на 90%.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 238, 240-241, 251 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» (46016, Тернопільська область, м.Тернопіль вул.Київська, буд. 3а, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 2 919 723 (два мільйони дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч сімсот двадцять три) грн. 11 коп. заборгованості, у тому числі: основний борг - 2 520 694 (два мільйони п`ятсот двадцять тисяч шістсот дев`яносто чотири) грн. 97 коп., пеня - 204 081 (двісті чотири тисячі вісімдесят одна) грн. 99 коп.; три проценти річних - 113 132 (сто тринадцять тисяч сто тридцять дві) грн. 65 коп.; інфляційні втрати - 81 813 (вісімдесят одна тисяча вісімсот тринадцять) грн. 50 коп. , а також 43 795 (сорок три тисячі сімсот дев`яносто п`ять) грн. 85 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст рішення складено та підписано 16.03.2021

Суддя Н.М. Бурда