ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Справа № 903/688/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "Ромашка" на рішення Господарського суду Волинської області від 30.11.2020 р. у справі № 903/688/20 (суддя Дем`як В.М., повний текст рішення складено 08.12.2020 р.)

за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства "Ромашка" (Волинська обл., Володимир-Волинський р-н., с. Березовичі)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (м. Луцьк)

про визнання недійсним договору поставки

за участю представників сторін:

позивача - Косендюк Я.А.;

відповідача - Мартинюк С.В.;

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське приватне підприємство "Ромашка" звернулося з позовом до Господарського суду Волинської області про визнання недійсним договору поставки від 10.06.2020 р. № КВ-ВЗ-2-2-2205, який укладений між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги з посиланням на положення ст. ст. 202, 203, 215 ЦК України обґрунтовані тим, що спірний договір не підписувався позивачем (директором), що підтверджується висновком експертного дослідження Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 81 від 30.07.2020 р., а позивач не вчиняв дії, що могли б свідчити про схвалення оспорюваного правочину.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 30.11.2020 р. у справі №903/688/20 в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з посиланням на ст. ст. 16, 92, 204, 207, 215-236 ЦК України та правову позицію Великої Палати Верховного Суду України, викладену у постанові від 14.11.2018 р. у справі №161/3245/15-ц, дійшов висновку, що процесуальної можливості визнання копії договору недійсним законом не передбачено. Надавши правову оцінку висновку експертного дослідження № 81 від 30.07.2020 р., враховуючи те, що спірний договір був поданий в експертну установу позивачем самостійно та він не ідентифікований в тексті висновку, а також не долучений до матеріалів експертизи, у суду відсутні можливості встановити за яким документом було зроблено даний висновок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Сільськогосподарське приватне підприємство "Ромашка" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що посилання у даній справі на правову позицію Великої Палати Верховного Суду України, викладену у постанові від 14.11.2018 р. у справі №161/3245/15-ц є безпідставним та необґрунтованим. Предметом позовних вимог у вказаній справі було визнання недійсним виданого нотаріусом дублікату договору купівлі - продажу, посилаючись на відсутність правових підстав для його видачі. Водночас, предметом позовних вимог у справі № 903/688/20 є визнання недійсним договору поставки, а не його копії чи дублікату, як про це стверджує Господарський суд Волинської області.

Скаржник вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто з врахуванням даних положень не зрозумілим є твердження суду першої інстанції про наявність сумніву у правдивості та належності висновку експерта, складеного на замовлення позивача. Також з висновку експертного дослідження можна чітко встановити, що було предметом дослідження та більше того, з висновку експерта вбачається, що предметом дослідження були саме оригінали документів.

Посилаючись на положення ст. ст. 202, 203, 215 ЦК України скаржник вважає, що наявні підстави для визнання недійсним договору поставки від 10.06.2020 р. № КВ-ВЗ-2-2-2205, який укладено між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд скарги призначено на 17.02.2021 р. об 16:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 р. розгляд справи відкладено на 09.03.2021 р. об 14:30 год.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що об`єктом дослідження експертизи, на результати якої посилається позивач, був договір поданий в експертну установу позивачем самостійно. Тобто для проведення експертизи позивач надав наявний в його розпорядженні документ, який як він сам стверджує ним не підписувався.

Відповідач вказує, що об`єктом дослідження експертизи, на результати якої посилається позивач був лише один примірник договору та специфікації до нього. При цьому варто звернути увагу, що досліджувалися саме документи тієї сторони спору, яка зацікавлена у визнанні їх недійсними. Зважаючи на те, що предметом дослідження був підпис лише однієї особи - ОСОБА_1 , а справжність печаток обох сторін та справжність підпису відповідача не досліджувалися взагалі. Таким чином, неможливо встановити чи позивачем, як зацікавленою стороною, для проведення експертизи дійсно подавався оригінал договору підписаний, в тому числі відповідачем, чи документ подібний за формою та змістом, але підписаний сторонніми особами. Відтак, суд першої інстанції в своєму рішенні вірно зазначив, що не вбачається можливим встановити за яким документом було зроблено висновок експерта.

В той же час звертає увагу суду на ту обставину, що примірник договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. та специфікації №1 до нього, який був наявний в розпорядженні відповідача на предмет справжності підпису керівника позивача не досліджувався, тому твердження позивача про недійсність договору не підтверджені достатніми доказами. Крім того, позивач в ході розгляду справи в суді першої інстанції не заперечував щодо справжності відтиску його печатки на документах та не надав жодних пояснень щодо її наявності на документах, які за його твердженням ним не підписувались.

Також крім підстав відмови у позові, наведених в рішенні суду першої інстанції, підставою для відмови в позові по даній справі є обрання позивачем неефективного способу захисту, підтвердженням чого є правова позиція Великої Палати Верховного Суду по справі №145/2047/16-ц.

Сільськогосподарське приватне підприємство "Ромашка" надіслало до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Зазначає, що предмет та обставини позову у справі №903/688/20 є відмінними від тих, що вказані в постанові Великої Палати Верховного Суду, а тому посилання відповідача на справу № 145/2047/16-ц є безпідставним. Окрім того, з висновку експертного дослідження вбачається, що предметом дослідження були саме оригінали документів. Відтак, посилання відповідача про те, що позивач умисно спотворив зразки підписів є надуманими та безпідставними, оскільки предметом дослідження експертизи був примірник договору та специфікації як позивача так і відповідача. Також позивач посилається на висновок експерта №444 від 14.01.2021 р., який проведено в межах розгляду судової справи № 903/615/20, яким встановлено те, що спірний договір поставки директором позивача - ОСОБА_1 також не підписувався.

Сільськогосподарське приватне підприємство "Ромашка" надіслало до суду клопотання, в якому просить суд долучити до матеріалів справи копії ухвал Господарського суду Волинської області від 29.01.2021 р. та від 04.02.2021 р. у справі № 903/615/20.

В судових засіданнях 17.02.2021 р. та 09.03.2021 р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.03.2021 р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, провадження у справі закрити.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним господарським судом, в матеріалах справи наявний договір поставки № КВ-В3-2-22205 від 10.06.2020 р. укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Ромашка" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (покупець) , відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставляти покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах визначених договором.

Відповідно до п. 1.2, 2.1 договору, визначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування товару, асортимент, ціна за одиницю товару та інша інформація вказується у специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін і становлять невід`ємну частину договору. Передача товару покупцеві здійснюється згідно правил Інкотерм-2010, умови поставки кожної партії товару узгоджуються сторонами в специфікації.

Згідно п. 4.1 договору сторони передбачили, що загальна вартість договору не обмежена та складається із вартості кожної окремої партії товару за всіма специфікаціями до даного договору поставлених постачальником покупцю протягом строку дії договору та у відповідності до його умов.

Відповідно до п. 9.8 договору визначено, що договір складений в двох оригінальних примірниках українською мовою по одному для кожної сторони, та набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 р., але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань. Після закінчення строку дії договору у разі відсутності письмових заяв про його розірвання, цей договір пролонгується на кожен наступний рік на тих самих умовах. (а. с. 10-13)

Крім того,вматеріалах справи наявна специфікація № 1 до договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 ,укладена 10.06.2020 р. між Сільськогосподарським приватним підприємством "Ромашка" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" про те, що загальна вартість товару по даній специфікації становить 3 330 000 грн, у тому числі ПДВ 20% - 555 000 грн.

Загальна кількість товару по даній специфікації становить 300 тонн. Передача товару покупцеві здійснюється на умовах ЕХW (Інкотермс-2010) за адресою: Волинська обл., Турійський р-н., смт. Турійськ, вул. Паралельна, 33.

Оплата товару по даній специфікації здійснюється на умовах: 80% оплата коштів по факту поставки товару в повному обсязі та надання видаткових накладних; решта коштів - оплата після реєстрації податкових накладних та надання підписаних оригіналів видаткових накладних, договору і специфікації.

Договір поставки від 10.06.2020 р. № КВ-ВЗ-2-2-2205 та Специфікація № 1 до договору поставки підписані та скріплені печатками зі сторони покупець - ТзОВ "Агротехніка" в.о. директором А.П. Дацюк; постачальника - СГП "Ромашка" директором ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експертного дослідження Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 81 від 30.07.2020 р. підпис від імені ОСОБА_1 в графі постачальник: директор ОСОБА_1 зворотного боку 2-го аркуша договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. та підпис від імені ОСОБА_1 в графі від постачальника директор ОСОБА_1 лицьового боку специфікації №1 від 10.06.2020 р. до договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Сільськогосподарського приватного підприємства "Ромашка" 1 665 000 грн штрафу на підставі договору поставки № КВ-В3-2-2-2205 від 10.06.2020 р., який ухвалою суду від 26.08.2020 р. у справі № 903/615/20 було прийнято до провадження.

Також ухвалою Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 р. було призначено у справі № 903/615/20 судову почеркознавчу та технічну експертизи. На вирішення судової експертизи поставлено наступні питання:

1) чи виконаний підпис в графі постачальник: директор ОСОБА_1 на примірниках договору поставки № КВ-В3-2-2-2205 від 10.06.2020 р. та підпис в графі від постачальника директор ОСОБА_1 Специфікації №1 до договору поставки № КВ-В3-2-2-2205 від 10.06.2020 р., наданих відповідачем - СПП "Ромашка", чи іншою особою? (запитання відповідача);

2) чи виконано підпис ОСОБА_1 на примірнику договору поставки № КВ-В3-2-2-2205 від 10.06.2020 та Специфікації №1 від 10.06.2020, наданих позивачем - ТзОВ "Агротехніка" ? (запитання позивача);

3) чи нанесено відтиск печатки СПП "Ромашка" на примірниках договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. та специфікації № 1 від 10.06.2020 р., наданих позивачем - ТзОВ "Агротехніка", печаткою СПП "Ромашка" ? (запитання позивача).

Відповідно до висновку експертного дослідження Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 444 від 14.01.2021 р. підпис від імені ОСОБА_1 в графі постачальник: директор ОСОБА_1 у договорі поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. та підпис від імені ОСОБА_1 в графі від постачальника директор ОСОБА_1 у специфікації №1 від 10.06.2020 р. до договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним договору поставки від 10.06.2020 р. № КВ-ВЗ-2-2-2205, який укладено між СПП "Ромашка" та ТОВ "Агротехніка" з посиланням на положення ст. ст. 202, 203, 215 ЦК України.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що за змістом статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

За правилами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Як встановлено апеляційним господарським судом, відповідно до висновку експертного дослідження Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 81 від 30.07.2020 р. підпис від імені ОСОБА_1 в графі постачальник: директор ОСОБА_1 зворотного боку 2-го аркуша договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. та підпис від імені ОСОБА_1 в графі від постачальника директор ОСОБА_1 лицьового боку специфікації №1 від 10.06.2020 р. до договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Також, матеріалами справи підтверджується, що у межах розгляду справи № 903/615/20 за позовом ТОВ "Агротехніка" про стягнення з СПП "Ромашка" 1 665 000 грн штрафу на підставі договору поставки № КВ-В3-2-2-2205 від 10.06.2020 р., ухвалою Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 р. було призначено судову почеркознавчу та технічну експертизи.

Висновком експертного дослідження Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 444 від 14.01.2021 р. встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі постачальник: директор ОСОБА_1 у договорі поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. та підпис від імені ОСОБА_1 в графі від постачальника директор ОСОБА_1 у специфікації №1 від 10.06.2020 р. до договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р. - виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

Даний висновок було складено судовим експертом Процик О.М., який має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за експертною спеціальністю 1.1 "Дослідження почерку і підписів" (свідоцтво № 7497, видане ЕКК МВС України 18.03.2006 р., свідоцтво про підтвердження кваліфікації судового експерта № 645, видане ЕКК МВС України 04.10.2016 р.), стаж експертної роботи - з 2004 року.

У висновку було попереджено експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст. ст. 384, 385 КК України.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

В силу ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З урахуванням положень вище наведених процесуальних норм, колегія суддів вважає висновки експертиз № 81 від 30.07.2020 р., № 444 від 14.01.2021 р. належними доказами у даній справі, з огляду на те, що вонине суперечать один одному і на підставі таких доказів можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Враховуючи викладене, встановивши, що спірний договір поставки від 10.06.2020 р. № КВ-ВЗ-2-2-2205 позивач (директор ОСОБА_1) не підписував, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на поставку відповідачу товару, передбаченого умовами договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визнання цього договору недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження наступного схвалення СПП "Ромашка" договору поставки від 10.06.2020 р. № КВ-ВЗ-2-2-2205, тобто зі сторони позивача не вчинялися дії, які свідчили б про схвалення спірного правочину згідно положень ст. 241 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що позивач обрав неефективний спосіб захисту свого права, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 145/2047/16-ц, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки предметом позову у даній справі було визнання договорів оренди землі недійсними з підстав їх не підписання. Позивач у вказаній справі наполягав на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці земельні ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Аналізуючи норми законодавства та відносини, що склалися між сторонами Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ефективним способом захисту у такому разі буде подання негаторного позову.

Водночас, предметом позову у справі № 903/688/20 є вимога позивача про визнання недійсним договору поставки від 10.06.2020 р. № КВ-ВЗ-2-2-2205, з посиланнями на положення ст. ст. 202, 203, 215 ЦК України, тобто предмет та обставини позову у даній справі є відмінними від тих, що вказані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 145/2047/16-ц, а тому суд апеляційної інстанції вважає посилання відповідача на дану справу безпідставними.

Щодо доводів відповідача про те, що на договір поставки від 10.06.2020 р. № КВ-ВЗ-2-2-2205 скріплений печаткою позивача, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 58-1 ГК України, суб`єкт господарювання може мати печатки.

Прийнявши Закон України від 15.04.2014 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу", законодавцем були внесені зміни до Господарського, Господарського процесуального, Цивільного, Цивільного процесуального кодексів, Кодексу адміністративного судочинства, Законів "Про товарну біржу", "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", "Про заставу", "Про нотаріат" та інших нормативно-правових актів. Зокрема, зміни були спрямовані на зменшення сфери використання печаток в господарській діяльності. Скасовано обов`язкову вимогу посвідчувати печаткою правочини юридичних осіб, зокрема господарські договори та довіреності (у тому числі на представництво в суді).

Тобто з вищезазначеного вбачається, що обов`язковим реквізитом зокрема і господарського договору є підпис уповноваженої особи, який може бути скріплений печаткою, проте таке скріплення є необов`язковим. Відтак, підпис уповноваженої особи на договорі є обов`язковим реквізитом, який надає документу чинності, створює відповідні права і обов`язки особам, які його підписали.

Згідно п. 1.1 Статуту СПП "Ромашка", затвердженого рішенням власника № 1 від 26.09.2019 р., СПП "Ромашка" засноване на приватній власності громадянина України ОСОБА_3 .

Пунктом 8.18. Статуту СПП "Ромашка" встановлено, що директор одноособово підписує від імені підприємства зовнішньоекономічні договори (контракти).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами у справі те, що директором СПП "Ромашка" на час спірних правовідносин був саме ОСОБА_1 .

Тобто, з вищевказаного вбачається, що саме ОСОБА_1, як директор підприємства мав право представляти інтереси позивача та був уповноважений підписувати від імені підприємства договори, та з цією метою міг використовувати печатку підприємства для засвідчення свого підпису.

Як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції директор СПП "Ромашка" ОСОБА_1 не ставив печатку підприємства на договорі поставки № КВ-ВЗ-2-2-2205 від 10.06.2020 р.

В матеріалах справи відсутні докази того, що директор СПП "Ромашка" уповноважував працівників підприємства на представлення інтересів позивача з використанням печатки, будь-які накази чи розпорядження з даного приводу в матеріалах справи відсутні; також в матеріалах справи відсутні докази, котрі б підтверджували, що в СПП "Ромашка" були назначені відповідальні особи за зберігання печатки відповідача.

В свою чергу, в господарського суду згідно ГПК України відсутні правові засоби (інструменти) на встановлення особи, яка проставила печатку на вказаному вище договорі, саме у даній справі на стадії апеляційного розгляду в силу вимог ч. ч. 3, 4 ст. 74, ст. 80 ГПК України.

За таких обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для використання печатки СПП "Ромашка" під час проставлення відтиску на спірному договорі поставки іншими ніж директор позивача особами, за відсутності підпису останнього.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 900, 48 грн витрат за підготовку експертного дослідження № 81 від 30.07.2020 р., колегія суддів зазначає, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 127 ГПК України передбачають, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У справах позовного провадження учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (ч. 1 ст. 41 ГПК України). Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України).

Таким чином ГПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду з позовом, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування СПП "Ромашка" витрат в розмірі 900, 48 грн на підготовку експертного висновку № 81 від 30.07.2020 р.

На користь такого висновку також свідчать норми ч. 7 ст. 101 ГПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи.

Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження в поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.12.2020 р. у справі № 824/647/19-а.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно приписів ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Сільськогосподарського приватного підприємства "Ромашка" підлягає до задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 30.11.2020 р. у справі № 903/688/20 необхідно скасуватиу зв"язку з неповним з"ясуванням обставин справи та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Судові витрати за подання та розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "Ромашка" на рішення Господарського суду Волинської області від 30.11.2020 р. у справі № 903/688/20 - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 30.11.2020 р. у справі № 903/688/20 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Визнати недійсним договір поставки від 10.06.2020 р. № КВ-ВЗ-2-2-2205, укладений між Сільськогосподарським приватним підприємством "Ромашка" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехніка".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (43026, м. Луцьк, вул. Єршова, 11, ) на користь Сільськогосподарського приватного підприємства "Ромашка" (44763, Волинська обл., Володимир-Волинський р-н., с. Березовичі, вул. Перемоги, 10, ) 2 102 грн судового збору за розгляд позовної заяви та 3 153 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Доручити видачу судових наказів Господарському суду Волинської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.