ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. Справа№ 911/2784/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 15.03.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства обслуговування повітряного руху

на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2020, повний текст якого складено 10.12.2020

у справі №911/2784/20 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Приватного підприємства "ОККО КОНТРАКТ"

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху

про стягнення 957 808,26 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Приватне підприємство "ОККО КОНТРАКТ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху (далі - відповідач) 957 808,26 грн, з яких 909 602,04 грн - сума основного боргу, 48 206,22 грн - інфляційних втрат.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов договору №13-631/2017 від 09.01.2018 в частині оплати за передачу у власність відповідачу бензину та дизельного палива.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №911/2784/20 позов задоволено, стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь Приватного підприємства "ОККО КОНТРАКТ" 957 808,26 грн, з яких 909 602,04 грн основного боргу, 48 206,22 грн інфляційних втрат та 14367,13 грн судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідачем порушено зобов`язання по оплаті отриманого пального, внаслідок чого виникла заборгованість у заявленому розмірі. Зважаючи на наявність заборгованості позивачем обґрунтовано нараховано також і інфляційні втрати, зазначені нарахування перевірено судом та встановлено, що їх розмір позивачем виконано правильно, отже наявні підстави для задоволення позову.

Водночас, судом відхилено доводи відповідача про зустрічний взаємозалік вимог, у зв`язку з наявністю зустрічного зобов`язання, визнано його недоведеність. Судом встановлено, що відповідачем не обґрунтовано вимоги про зустрічний взаємозалік, при цьому, розмір штрафних санкцій, нарахованих відповідачем за невиконання поставки пального, передбачений договором, суперечить положенням ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. 231 ГК України, та заперечується позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство обслуговування повітряного руху звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2020 у справі №911/2784/20 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також, скаржником подано клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2020 у справі №911/2784/20 з посиланням на п. 5 ст. 262 ГПК України та зявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційного оскарження відповідача в основному зводяться до його незгоди з висновками суду про відсутність безспірності та однорідності зарахування зустрічних однорідних вимог. На думку скаржника, вимоги Украерорух, так і вимоги "ОККО КОНТРАКТ" виражені у грошовій формі, а тому є однорідними.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

У процесі здійснення підготовчих дій відповідно до статті 267 Господарського процесуального кодексу України 25.01.2021 суддя Північного апеляційного господарського суду Михальська Ю.Б. заявила про самовідвід від розгляду справи №911/2784/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2020 заяву судді Михальської Ю.Б. про самовідвід від розгляду справи №911/2784/20 задоволено. Матеріали справи №911/2784/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 задоволено клопотання Державного підприємства обслуговування повітряного руху про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2020 у справі №911/2784/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2020 у справі №911/2784/20. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 15.03.2021 о 15:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 03.03.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 03.03.2021. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду в апеляційному порядку. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у відзиві зазначає, що оскаржене рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 15.03.2021 з`явилися усі учасники апеляційного провадження.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представника позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

09.01.2018 між Приватним підприємством "ОККО КОНТРАКТ" (постачальник) та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (покупець) укладено договір № 13-631/2017 (далі - договір).

У відповідності до п. 2.1. договору, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця бензин А-92, А-95 та дизельне паливо через АЗС, що розміщені на території України з використанням талонів/карток на пальне (далі - ПММ), а покупець зобов`язується приймати у власність ПММ та оплачувати їх вартість.

Як визначено п. 2.2. договору, кількість та асортимент ПММ, які можуть бути відпущені по даному договору, наведені у Специфікації (додаток № 1, що є невід`ємною частиною договору).

Згідно п. 2.3 договору, приймання та оплата, а також виконання інших обов`язків покупця за договором для об`єктів регіональних структурних підрозділів покупця покладається на відповідні регіональні структурні підрозділи покупця (додаток №3 до договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, ПММ передаються партіями відповідно до заявок покупця. Після погодження Сторонами асортименту, кількості та ціни партії ПММ (товарної партії) постачальник надає за видатковою накладною покупцю талони/картки на пальне встановленої форми відповідного номіналу. Одночасно постачальник надає покупцю видаткову накладну та акт приймання-передачі ПММ.Передача покупцю талонів/карток на пальне здійснюється постачальником уповноваженій особі покупця протягом 4-х робочих днів з дня отримання постачальником заявки на поставку партії Товару. Уповноважена особа покупця зобов`язана надати постачальнику для цього довіреність на отримання товару (партії товару) та талонів/карток на пальне. З моменту підписання сторонами видаткової накладної та акту приймання-передачі ПММ до покупця переходить право власності на ПММ. В момент підписання сторонами видаткової накладної та акту приймання-передачі здійснюється передача ПММ постачальнику на відповідальне зберігання з оформлення акту передачі ПММ на відповідальне зберігання.

Як передбачено п. 4.5 договору, перелік АЗС на момент укладання договору визначається сторонами в додатку № 2 до договору.

Ціна договору становить 23 800 094,40 грн (двадцять три мільйони вісімсот тисяч дев`яносто чотири гривні 40 копійок), у тому числі ПДВ 3 966 682,40 грн (три мільйони дев`ятсот шістдесят шість тисяч шістсот вісімдесят дві гривні 40 копійок). Ціна є звичайною (п. 5.1 договору).

Згідно п. 5.2 договору, ціна за одиницю ПММ зазначена у специфікації (додаток № 1, що є невід`ємною частиною договору).

Пунктом 6.2. договору визначено, що покупець сплачує вартість відпущених (поставлених) ПММ не пізніше двадцяти робочих днів з дати отримання від постачальника рахунку-фактури, оформленого належним чином, після підписання обома сторонами акту приймання-передачі ПММ та видаткових накладних.

Виконання покупцем свого обов`язку щодо оплати обумовлюється виконанням постачальником свого обов`язку зі сплати штрафу та пені, які передбачені договором, у разі настання відповідних підстав (зустрічне виконання зобов`язання). Грошове зобов`язання покупця з оплати за цим договором зменшується на суму нарахованих покупцем та не сплачених постачальником штрафних санкцій (п. 6.3 договору).

У відповідності до п. 8.2 договору, за несвоєчасну оплату поставленого ПММ покупець сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невчасно сплачених коштів за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

За порушення умов п. 4.1 договору постачальник сплачує пеню у розмірі 1 % від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення, включаючи день підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі ПММ, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення.

У випадку поставки ПММ неналежної якості постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 100 % вартості неякісних ПММ (п. 8.4 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань згідно з договором (п. 11.1 договору).

Відповідно до заявки про поставку талонів на пальне від 10.12.2018 року, покупець зробив замовлення на загальну суму 909 602,40 грн.

На виконання вказаної заявки ПП "ОККО КОНТРАКТ" здійснило поставку ПММ, що підтверджується Видатковою накладною № від 10.12.2018 року та Актами приймання-передачі від 10.12.2018 року.

За вказану поставку строк оплати товару настав 14.01.2019.

При цьому, відповідачем оплату за поставку ПММ не здійснено, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до норм частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки товару, відтак, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач під час апеляційного перегляду справи, як і в суді першої інстанції стверджував, що листом №1-26.2-2127 від 07.05.2018 Украерорухом було оформлено заявку на поставку палива для регіонального структурного підрозділу "Київцентраеро" (далі - РСП "Київцентраеро") та Одеському регіональному структурному підрозділу (далі - Одеський РСП).

ПП "ОККО КОНТРАКТ" листом від 08.05.2018 №08-05 повідомило про неможливість виконати постачання нафтопродуктів за заявкою від 07.05.2018 № 1-26.2-2127, оскільки питання ціни ПММ не узгоджено між сторонами.

Листом від 18.06.2018 №1-26.2-2808 Украерорух попередив позивача про те, що останній не здійснив поставку замовленого товару, що є порушенням умов Договору, а саме п. 4.1 та згідно розділу 8 Договору Украерорух розпочинає нарахування штрафних санкцій.

На думку відповідача, його боргові зобов`язання перед позивачем згідно заявки на поставку від 10.12.2018 погашено за рахунок проведеного відповідачем взаємозаліку однорідних зустрічних вимог в порядку визначеному п. 6.3 договору.

Відповідач наголошував, що позивачем не виконано заявку від 07.05.2018 у строки визначені п. 4.1 договору, у зв`язку з чим відповідачем нараховано позивачу штрафні санкції відповідно до п. 8.3 договору, якими погашається частина оплати за поставку від 10.12.2018, іншу частину оплати проведено в строки передбачені умовами договору.

Позивач, в свою чергу, заперечуючи зазначені аргументи, послався на наступні обставини.

11.04.2018 позивачем надіслано відповідачу лист пропозицію по зміні ціни і проект відповідної додаткової угоди. Відповідний лист був мотивований істотними змінами ціни такого товару на ринку, що підтверджувалось необхідними документами.

Натомість, 07.05.2018 відповідачем направлено позивачу заявку на поставку палива на загальну суму 320 126,40 грн, вказана поставка не була проведена в строки визначені умовами договору.

Що стосується взаємозаліку зустрічних однорідних вимог, що проведений самостійно відповідачем, на думку позивача ці дії є незаконними. Позивач вимоги відповідача не визнає та розмір нарахованих штрафних санкцій вважає неправильним та надмірним, у зв`язку з чим, на його думку, такі вимоги є спірними і підлягають доведенню у суді, а станом на дату розгляду справи судом, відсутнє рішення суду, яким би підтверджувалась правомірність вимоги відповідача в розмірі 4 039 995,17 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, досліджуючи питання взаємозаліку зустрічних однорідних вимог у справі, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, за своєю суттю, визначеною в ст. 549 ЦК України такий вид неустойки як штраф, на відміну від пені, застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як визначено в ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Також, як визначено ч. 4 ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Як визначено ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, з огляду на норму ст. 231 ГК України, враховуючи, що відповідач належить до державного сектору економіки, розмір штрафних санкцій визначено відповідною ч. 2 ст. 231 ГК України, тому визначення іншого розміру штрафних санкцій, який, до того ж, суперечить загальним засадам цивільного законодавства, не може вважатись обґрунтованим і бути покладений в основу безспірної вимоги.

Крім того, згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду у справі №917/889/17 від 19.03.2019, Верховний Суд наголошує на необхідності врахування під час укладення договору правової природи пені, наведеної в ст. 549 ЦК України, яка нараховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та штрафу, який на відміну від пені, застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання. Визначення в договорі іншого змісту неустойки (штрафу, пені) не змінює їх правової природи і є підставою для відмови в задоволенні відповідної вимоги.

Крім того, з огляду на ст. 233 Господарського кодексу України надмірний розмір штрафних санкцій порівняно із збитками кредитора може бути підставою для їх зменшення судом.

Наведені обставини, а також положення чинного законодавства, свідчать про спірність зустрічної вимоги про нарахування штрафних санкцій, яка заперечується позивачем у справі, та підлягає дослідженню і вирішенню по суті.

До того ж, про спірність вимоги свідчить відсутність підтвердження дійсності вимоги рішенням суду, що набрало законної сили. (Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 27.11.2018 у справі № 914/162/14)

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведена в п. 6.2. Договору умова суперечить ст. 601 Цивільного кодексу України, оскільки передбачає безумовне право зарахування навіть спірних вимог, законність яких заперечується.

Як визначено ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

На відміну від наведених в ст. 602 Цивільного кодексу України випадків, які виключають можливість зарахування, наведений в ст. 601 Цивільного кодексу України порядок та умови є необхідним для виникнення підстав припинення зобов`язання.

Недотримання таких умов та порядку виключає наявність достатніх підстав для припинення зобов`язання. Норма ст. 601 Цивільного кодексу України визначає обов`язкові умови, дотримання яких необхідне для припинення зобов`язання зарахуванням і відповідна норма не передбачає можливості визначення інших умов на розсуд сторін в договорі.

Зокрема, спірність зустрічної вимоги про нарахування надмірно великих штрафних санкцій, яка до того ж є неоднорідною, оскільки має правову природу, відмінну від первісної вимоги про стягнення заборгованості, ставить під сумнів можливість заліку. Також, про намір припинити зобов`язання заліком, має бути у зрозумілій формі доведено до відома іншої сторони.

Зважаючи на викладене, відсутні підстави для висновку про безспірність зустрічного зобов`язання, обґрунтованість якого підлягає дослідженню по суті у відповідному позові. При цьому враховано і те, що відповідачем не заявлено зустрічного позову про вирішення обґрунтованості та правомірності нарахованих штрафних санкцій.

Отже, на переконаня колегії суддів, викладені відповідачем обставини не є підставою для припинення його зобов`язання перед позивачем з оплати поставленого товару.

Аналогічна правова позиція щодо здійснення зарахування зустрічних вимог, правової оцінки безспірності вимог, викладена у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 910/16135/18.

Таким чином, враховуючи оплатну природу договору купівлі-продажу (поставки), оскільки відповідачем не доведено безспірність зустрічних вимог (не надано рішення суду, що набрало законної сили, про правомірність зустрічних вимог відповідача щодо нарахування штрафних санкцій) і відповідне питання не заявлено в зустрічному позові, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх правових підстав вважати зобов`язання з оплати фактично отриманого товару припиненим зустрічним зарахуванням.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 6.2. договору сторонни погодили, що покупець сплачує вартість відпущених (поставлених) ПММ не пізніше двадцяти робочих днів з дати отримання від постачальника рахунку-фактури, оформленого належним чином, після підписання обома сторонами акту приймання-передачі ПММ та видаткових накладних.

Враховуючи те, що відповідачем у даній справі не надано доказів оплати поставленого товару, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача 909 602,40 грн основного боргу.

Суд першої інстанції правомірно відзначив, що відповідач, який є кредитором за Договором в частині зобов`язань з поставки товару, не позбавлений можливості вирішити питання про застосування відповідальності за порушення умов Договору в судовому порядку шляхом подання позову про стягнення штрафних санкцій, що може бути підставою для проведення зустрічного зарахування.

Поряд з цим, при апеляційному перегляді даної справи судом враховано, що зазначені обставини також були встановлені у рішенні від 24.09.2019 при розгляді Господарським судом Київської області, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 у справі № 911/1011/19 за позовом Приватного підприємства "ОККО КОНТРАКТ" до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України прo стягнення 3 338 865,69 грн. Спір у означеній справі виник між тими ж сторонами, досліджувався аналогічний предмет та підстави позову.

Ухвалою Верховного Суду від 28.07.2020 у справі №911/1011/19 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2019 у справі № 911/1011/19.

Що стосується заявленої до стягнення суми 48 206,22 грн інфляційних втрат за період з січня 2020 по серпень 2020, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 48 206,22 грн інфляційних втрат.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №911/2784/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 18.03.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова