ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Справа№ 910/16666/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 24.02.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 07.12.2020

про залишення позову без розгляду

у справі №910/16666/20 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю

"ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"ДАШ-БЕНТ ІНВЕСТ"

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року Закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАШ-БЕНТ ІНВЕСТ" (надалі - відповідач) про визнання недійсним з моменту прийняття усіх рішень загальних зборів учасників відповідача, оформлених протоколом загальних зборів учасників від 24.10.2019.

Під час підготовчого провадження відповідачем заявлено усне клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/16666/20 позов залишено без розгляду.

Суд першої інстанції враховуючи принцип рівності та змагальності сторін, імперативні приписи п. 1, 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, дійшов такого висновку, з огляду на те, що наслідком відсутності в ордері обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням про одер, свідчить про невідповідність такого ордеру вимогам даного положення, у зв`язку з чим відповідний ордер не може посвідчувати повноваження адвоката на надання правової допомоги позивачу.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/16666/20 та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного, неповного дослідження та оцінки наданих скаржником доказів. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що надані позивачем документи у повному обсязі підтверджують правосуб`єктність останнього та його представника. Матеріали справи містять увесь необхідний обсяг документів, який дозволяє прийти до висновку, що позивач по справі, Клієнт по договору про надання правової допомоги №20200907 від 07.09.2020, це одна і та сама юридична особа - Закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД". При цьому, долучений позивачем до позовної заяви ордер містить усі необхідні реквізити та заповнений належним чином.

На думку скаржника, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення допустив надмірний формалізм, що призвело до позбавлення права на доступ до суду, що є порушенням статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Окрім того, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 апеляційну скаргу Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Водночас, 29.12.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшов лист, у якому останній просить долучити до матеріалів справи докази сплати судового збору за апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції у розмірі 2 102, 00 грн та додаткову угоду від 07.12.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16666/20 за апеляційною скаргою Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.02.2021.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу позивача без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві зазначає про необґрунтоване посилання скаржника на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено останньому в задоволенні клопотання про долучення доказів.

Так, відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що копії поданих позивачем доказів не були направлені на адресу відповідача та, відповідно позивач не обґрунтував неможливості їх подання відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 80, п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України. З названих причин, представник відповідача у судовому засіданні 07.12.2020 заперечував щодо долучення до матеріалів справи відповідних доказів. Твердження скаржника про наявність у відповідача доказів, поданих від імені позивача 07.12.2020, є безпідставним та таким, що не підтверджене належними та допустимими доказами.

Відтак, у зв`язку з відсутністю доказів надсилання документів на адресу відповідача та не обгрунтуванням позивачем неможливості їх подання у передбачений ГПК України строк, з причин, що не залежали від останнього, місцевий господарський суд керуючись приписами ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, правомірного дійшов висновку не приймати до уваги додані позивачем до заяви від 07.12.2020 докази.

Щодо тверджень скаржника про надмірність обсягу доказів, доданих до заяви від 07.12.2020, у зв`язку з чим такі докази не надсилались на адресу відповідача, останній зазначає про те, що питання щодо надмірності обсягу доказів має вирішувати суд за відповідним клопотанням сторони, яка має намір надати докази у надмірному обсязі, і лише після позитивного вирішення вказаного клопотання судом (з урахуванням обставин справи) така сторона має право не надсилати іншій стороні докази у надмірному обсязі. Зважаючи на те, що позивач на власний розсуд, за відсутності поданого до суду клопотання та відповідної ухвали суду, визначив надмірність обсягу доказів, доданих до заяви від 07.12.2020, судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги відповідні докази.

Також відповідач зазначає, що наслідком відсутності в ордері обов`язкових реквізитів, передбачених положенням про ордер, є невідповідність такого ордеру вимогам положення про ордер, у зв`язку з чим відповідний ордер не може посвідчувати повноваження адвоката на надання правової допомоги позивачу. Водночас договір про надання правової допомоги не містить засвідчення штампом Апостиль (не легалізовано у встановленому законодавством порядку), тобто компетентним органом Республіки Кіпр не підтверджено, що ОСОБА_1 , підписуючи від імені позивача договір про надання правової допомоги з Адвокатським Об`єднанням «КІСТОУН», дійсно є повноваженим керівником позивача. Відтак, адвокатом Стеценком Т.М. не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності належного обсягу повноважень на підписання позовної заяви по даній справі. При цьому посилання скаржника на електронні докази, що за твердженням останнього, містяться на сайті торгового реєстру Республіки Кіпр, не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно залишив позов без розгляду, оскільки її підписано особою, яка не мала процесуальної дієздатності та особою, яка не має права її підписувати.

Окрім наведеного вище, відповідач з посиланням на правову позицію, викладену Верховним Судом по справі №910/23346/16 зазначає, що чітка та передбачувана вимога в статті 132-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду.

У відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 09.02.2021 оголошено протокольно перерву до 24.02.2021.

У судове засідання 24.02.2021 з`явилися представники сторін, які надали пояснення по суті спору.

Так, у судовому засіданні 24.02.2021 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу №910/16666/20 для продовження розгляду до суду першої інстанції. В свою чергу, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 24.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається з матеріалів справи, Закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАШ-БЕНТ ІНВЕСТ" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що рішення загальних зборів учасників відповідача, оформлене протоколом від 24.10.2019 має бути визнане судом недійсним, оскільки вчинене без участі учасників товариства та без необхідної кількості голосів учасників цього товариства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 прийнято позов Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" до розгляду та відкрито провадження у справі №910/16666/20 за правилами загального провадження. Підготовче засідання призначено на 30.11.2020.

30.11.2020 у підготовчому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про залишення позову без розгляду, в порядку п. 1, 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Судом першої інстанції оголошено перерву у підготовчому засіданні до 07.12.2020 та вирішено розглянути клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду в наступному засіданні.

04.12.2020 через канцелярію господарського суду від відповідача надійшло письмове клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Заява відповідача обгрунтована тим, що позовна заява Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона підписана особою, яка не мала процесуальної дієздатності та не мала права її підписувати, у зв`язку з тим що ордер виданий на представника позива, яким було підписано позовну заяву, має дефекти, а саме, не вказаний рік видачі ордеру, не підписаний керівником адвокатського об`єднання та не вказано організаційно-правову форму позивача.

В підготовчому засіданні 07.12.2020 представником позивача була подана заява про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження повноважень адвоката Стеценко Т.М.

Однак, додані до заяви докази на підставі ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України судом першої інстанції до уваги не прийнято, водночас дослідивши подане відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення вказаного клопотання та, відповідно оскаржуваною ухвалою залишив позов Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" без розгляду.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо залишення у цій справі позовної заяви без розгляду з огляду на наступне.

Щодо неприйняття судом першої інстанції до уваги доказів, поданих позивачем 07.12.2020.

Положеннями ст. 80 Господарського процесуального кодексу України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи, зокрема, відповідно до ч. 2 цієї статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

За змістом ч. 4 згаданої статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 5 цієї статті у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги мають бути подані позивачем одночасно з такою заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

Як зазначалось вище, в підготовчому засіданні 07.12.2020 представником позивача була надана заява про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження повноважень адвоката Стеценко Т.М.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, копії поданих позивачем доказів не були направлені на адресу відповідача та, відповідно позивач не обґрунтував неможливості їх подання відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. З названих причин, представник відповідача у судовому засіданні 07.12.2020 заперечував щодо долучення до матеріалів справи відповідних доказів.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відтак, у зв`язку з відсутністю доказів надсилання документів на адресу відповідача та не обгрунтуванням позивачем неможливості їх подання у передбачений ГПК України строк, з причин, що не залежали від останнього, місцевий господарський суд керуючись приписами ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України правомірного дійшов висновку не приймати до уваги додані позивачем до заяви від 07.12.2020 докази.

Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що подану позовну заяву від імені Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" підписано адвокатом Стеценко Тарасом Миколайовичем.

Слід зазначити, що позовна заява - це процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Подання позову включає в себе дії позивача (самостійно або через представників) щодо його безпосереднього звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постановах від 13.03.2018 по справі №910/23346/16 та від 21.03.2018 по справі №916/3283/16, реалізація права на звернення до суду із позовом є процесуальною дією в суді, яка має здійснюватися або самою особою у порядку самопредставництва, або її процесуальним представником. При цьому підписання та/або подання позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовом до Господарського суду міста Києва.

Так, на підтвердження повноважень на підписання позовної заяви від імені позивача адвокатом Стеценком Т.М. надано ордер серії АІ №1064128, виданий Адвокатським об`єднанням "КІСТОУН", на підставі договору про ндання правової допомоги №20200907 від 07.09.2020 (надалі - ордер).

Будь-яких інших документів на підтвердження правосуб`єктності позивача - юридичної особи нерезидента - Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" (сертифікату реєстрації, витягу з торгового реєстру тощо), як і власне договору про надання правової допомоги, який засвідчував би існування між клієнтом та адвокатом (адвокатським об`єднанням) відповідної домовленості із визначенням об`єму наданих адвокатських повноважень, до позовної заяви не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 2 ст. 162 та ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ордер, оригінал якого додано до позовної заяви, не підтверджує повноважень на представництво інтересів Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД", оскільки, в даному ордері не вказано рік його видачі.

Крім того, з ордера чітко вбачається, що у графі "Адвокат" та у графі "Керівник адвокатського бюро/об`єднання" міститься підпис однієї й тієї ж особи.

В той час, з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що керівником Адвокатського об`єднанням "КІСТОУН" є Терещенко І.В.

Такими чином, враховуючи, що адвокатом, який надає правову допомогу, за ордером, є Стеценко Т.М., що здійснює адвокатську діяльність у складі Адвокатського об`єднанням "КІСТОУН", керівником якого є Терещенко І.В., ордер повинен бути підписаний двома особами: адвокатом Стеценко Т.М., та керівником Адвокатського об`єднанням "КІСТОУН" - Терещенко І.В.

Водночас, колегія суддів не приймає до уваги долучену до апеляційної скарги довіреність №01 від 01.08.2019, відповідно до якої надається право Стеценко Т.М. укладати та підписувати від імені Адвокатського об`єднанням "КІСТОУН" договори про надання правової допомоги, та підписувати ордери, з огляду на те, що скаржником не обґрунтовано неможливості подання до суду першої інстанції вказаного документу та не подано клопотання до суду апеляційної інстанції про долучення нового доказу до матеріалів справи.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, підставами для задоволення клопотання про додаткове подання доказів на підставі вказаної норми можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому, обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем по справі зазначено Закриту акціонерну компанію з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД", проте ордер підтверджує повноваження адвоката Стеценко Т.М. на представництво інтересів особи - "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" (EMSELBA LIMITED), без зазначення організаційно-правової форми вказаної особи.

Отже, з назви особи, вказаної в ордері, не можливо встановити, чи дійсно адвокат Стеценко Т.М. на дату підписання та подання до суду позовної заяви був наділений повноваженнями на представництво саме позивача, а не іншої особи.

Відповідно до п. 4 Положення про ордер, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Такими чином, наслідком відсутності в ордері обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням про ордер, свідчить про невідповідність такого ордеру вимогам даного положення, у зв`язку з чим відповідний ордер не може посвідчувати повноваження адвоката на надання правової допомоги позивачу.

Враховуючи наведене вище, судом першої інстанції обґрунтовано залишено без розгляду позовну заяву у даній справі, на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки вона підписана особою, яка не має процесуальної дієздатності та не має права її підписувати, у зв`язку з тим, що ордер виданий на представника позивача, яким було підписано позовну заяву, має істотні дефекти, а саме: вказаний некоректний рік видачі ордеру, не підписаний керівником адвокатського об`єднання та не вказано організаційно- правову форму Позивача, що підтверджується наступним.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Важливим елементом верховенства права є гарантії справедливого судочинства. Так, у справі "Bellet v. France" Європейським судом з прав людини вказано, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.

При цьому, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У справі "Golder проти Сполученого Королівства" Європейським судом з прав людини зазначено, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності; позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на все вище викладене, місцевий господарський суд правомірного дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі судової ухвали відсутні.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Закриту акціонерну компанію з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД".

Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/16666/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/16666/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД".

4. Матеріали справи №910/16666/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 17.03.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова