ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про передачу справи до іншого суду

09.03.2021м. ДніпроСправа № 904/1915/21

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, провулок Дежньова, 9; ідентифікаційний код 03342184)

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вулиця Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720)

про визнання недійсними пунктів 3.13. та 5.7. договору постачання природного газу № 3487/18-ТЕ-5/ПТ від 05.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 30.11.2018

Суддя Фещенко Ю.В.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач), в якій просить суд визнати недійсними пункти 3.13. та 5.7. договору постачання природного газу № 3487/18-ТЕ-5/ПТ від 05.10.2018, в редакції додаткової угоди № 4 від 30.11.2018, укладеної між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані пункти договору містять умови щодо відшкодування позивачем відповідачу збитків, які позивач вважає незаконними та просить визнати недійсними, посилаючись на таке:

- при визначенні оспорюваних умов договору не було додержано приписів статей 22, 623 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України;

- відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, тому для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, як обов`язкових елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки, наявності та розміру понесених збитків (як грошового вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає, таким чином, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням збитків, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести кредитор, а які - боржник;

- оспорювані умови договору фактично змінюють визначений законодавством порядок покладення на особу цивільної відповідальності у вигляді обов`язку з відшкодування збитків, виключаючи з обов`язкових елементів необхідних для притягнення до цивільної відповідальності, такі невід`ємні елементи, як сам факт наявності збитків та їх взаємозв`язок із порушенням зобов`язання, тому наявність у відповідача можливості стягувати із позивача надмірні і жодним чином недоведені грошові суми під виглядом збитків спотворює дійсне правове призначення збитків, оскільки із компенсаторного засобу відновлення майнової сфери потерпілого від порушення зобов`язання, договірний розмір збитків перетворюється на джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором-монополістом і несправедливо покладає на позивача непомірний тягар;

- при визначенні оспорюваних умов договору не було додержано приписів статей 3, 6, 509, 627 Цивільного кодексу України в частині імперативності засад добросовісності, розумності та справедливості;

- оспорюваними умовами договору закріплено несправедливий обсяг відповідальності споживача (позивача) перед постачальником-монополістом (відповідачем) у вигляді збільшення на 50% ціни газу під назвою "збитків", що є нерозумним з огляду на непропорційність відповідальності наслідкам правопорушення у вигляді перевищення позивачем допущеного відхилення від замовленого обсягу природного газу за окремим договором, при неврахуванні такого відхилення в цілому у правовідносинах між сторонами за усіма договорами, що може повністю виключати завдання відповідачу збитків;

- визначеною оспорюваними умовами договору формулою розрахунку "збитків" відповідач у разі допущення позивачем відхилення від замовленого обсягу природного газу отримав можливість додатково до вартості природного газу у якості збитків вимагати ще 50% вартості такого газу, що у сумі значно перевищує ринкову вартість газу, і як наслідок, є більш вигідним для відповідача3, внаслідок чого позивач отримує у вигляді "збитків" незаконне збагачення за рахунок відповідача, що є протиправним, оскільки призводить до збагачення кредитора за рахунок боржника, так як оспорювані пункти спричиняють зацікавленість кредитора у порушенні зобов`язання;

- сам по собі перерозподіл замовленого та спожитого позивачем природного газу, за різними напрямками його використання (для виробництва теплової енергії різними категоріями споживачів теплової енергії), не може завдавати відповідачу збитків, оскільки перерозподіл єдиного обсягу газу, жодним чином не може вплинути на загальний замовлений позивачем у відповідача обсяг природного газу, у зв`язку з чим відповідач, як постачальник не зазнає небалансу між поданими та відібраними з газотранспортної системи обсягами природного газу, і як наслідок відповідач не зазнає зменшення будь-яких майнових благ, які могли б бути оцінені як збитки;

- оспорювані умови договору не відповідають вимогам статті 632 Цивільного кодексу України, статтям 189, 191 Господарського кодексу України та статтям 10, 11 Закону України "Про ціни та ціноутворення" щодо заборони сторонам змінювати державні регульовані ціни на власний розсуд;

- спір стосується правовідносин, що виникли з договору постачання природного газу на умовах Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018, про що зазначено в преамбулі спірного договору та пункті 4.1. договору (в редакції додаткової угоди № 4), а ціна природного газу за спірним договором, який укладено за умовами спірного Положення, є регульованою державою;

- встановлення ціни у договорі передбачено положеннями частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України, проте, враховуючи, що зазначена у пункті 3.13. договору формула визначення розміру "збитків" (50% від вартості перевищеного обсягу газу) немає компенсаторного характеру і, на думку відповідача, не потребує доведення самого факту понесених збитків, відповідно фактично вказана умова передбачає безальтернативну, договірну зміну вартості (ціни) природного газу, який перевищує замовлений обсяг;

- оспорювані умови договору не відповідають вимогам частини 3 статті 614 Цивільного кодексу України про нікчемність умов правочину, які передбачають обмеження відповідальності, так як обмежує таку відповідальність за завдані збитки;

- при визначенні оспорюваних умов договору, в частині встановлення договірного розміру збитків, сторони застосували не чинний закон, що є порушенням приписів статті 5 Цивільного кодексу України в частині дії актів цивільного законодавства у часі, так як оспорювані умови договору фактично ґрунтуються на приписах пункту 5 статті 225 Господарського кодексу України, яка ще 3 роки (з 01.05.2016) до укладення оспорюваних умов була виключена з Господарського кодексу України за Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" № 289-VIII від 07.04.2015.

Дослідивши матеріали позовної заяви господарський суд дійшов висновку, що позовна заява подана із порушенням правил підсудності, та підлягає передачі до Господарського суду м. Києва з огляду на таке.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

При цьому, для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України).

З позовної заяви вбачається, що позивачем у якості відповідача вказано Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке знаходиться за адресою: 01601, м. Київ, вулиця Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720.

Слід також відзначити, що частиною 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсними окремих пунктів договору постачання природного газу.

Договір не містить окремого положення щодо визначення місця виконання договору.

Аналогічна правова позиція, що позов може бути подано за правом вибору позивача за місцем виконання договору лише у випадку окремого зазначення у договорі місця виконання, викладена у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 442/3250/18.

Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Здійснивши аналіз умов договору постачання природного газу № 3487/18-ТЕ-5/ПТ від 05.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 30.11.2018 суд звертає увагу, що сторонами окремо не визначено місце виконання договору. Також, визначені договором послуги, що надаються відповідачем (пункт 1.1 договору), не мають ознак таких, які через їх особливості можна виконувати тільки в певному місці.

Позивачем також не наведено у позовній заяві обставин з приводу того, що обумовлені договором послуги мають ознаки таких, які через їх особливості можна виконувати тільки на території Дніпропетровської області. Більш того, пункт 3.1. містить положення згідно з яким передача імпортованого природного газу може відбуватися навіть на кордоні України.

Крім того, необхідно звернути увагу, що договір є двостороннім, містить права і обов`язки як позивача, так і відповідача.

Таким чином, для визначення територіальної юрисдикції розгляду спору підлягають застосуванню загальні правила, а справа підлягає розгляду судом за місцезнаходженням відповідача.

Так, під час перевірки даних щодо відповідача судом було підтверджено, що згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 04.03.2021 за ідентифікаційним кодом 20077720 значиться юридична особа Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", місцезнаходженням якої є: 01601, м. Київ, вулиця Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720.

Згідно з частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З наведеного вбачається, що справа не підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

З огляду на викладені вище обставини, позовна заява з додатками подана із порушенням правил територіальної підсудності, та підлягає передачі до Господарського суду м. Києва.

На підставі викладеного, керуючись статтями 27, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Направити матеріали позовної заяви Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсними пунктів 3.13. та 5.7. договору постачання природного газу № 3487/18-ТЕ-5/ПТ від 05.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 30.11.2018 за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-в) після закінчення строку на її оскарження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 09.03.2021 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.В. Фещенко