ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р. Справа№ 911/1152/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Іоннікової І.А.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 03.03.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд"

на рішення Господарського суду Київської області

від 22.10.2020 (повний текст складено 02.11.2020)

у справі №911/1152/20 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Заступника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі:

1) Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства

2) Державного підприємства "Димерське лісове господарство"

до 1) Вишгородської районної державної адміністраці

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Лендмарк"

про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору та витребування майна з незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства (далі - позивач-1), Державного підприємства "Димерське лісове господарство" (далі - позивач-2) до Вишгородської районної державної адміністрації (далі - відповідач-1), ТОВ "Проектехнотрейд" (далі - відповідач-2, скаржник) та ТОВ "Тренд Лендмарк" (далі - відповідач-3), в якому просив:

- визнати незаконними та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 20 від 15.01.2008 "Про надання в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Тренд Лендмарк" під існуючу базу відпочинку на території Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області";

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 24.01.2008 між Вишгородською районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю "Тренд Лендмарк" зареєстрований приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області в реєстрі за № 361 та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки;

- витребувати на користь держави в особі ДП "Вищедубечанське лісове господарство" з незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" земельну ділянку площею 1,4991 га з кадастровим номером :02:147:0001, вартістю 55426,13 грн., яка розташована на території Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області за межами населеного пункту.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.10.2020 позов задоволено повністю.

Визнано незаконними та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 20 від 15.01.2008 "Про надання в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Тренд Лендмарк" під існуючу базу відпочинку на території Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 24.01.2008 між Вишгородською районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю "Тренд Лендмарк" зареєстрований приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області в реєстрі за № 361 та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Витребувано на користь держави в особі Державного підприємства "Димерське лісове господарство" з незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" земельну ділянку площею 1,4991 га з кадастровим номером :02:147:0001, вартістю 55426,13 грн., яка розташована на території Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області за межами населеного пункту.

Стягнуто з Вишгородської районної державної адміністрації на користь прокуратури Київської області 2102 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" на користь прокуратури Київської області 2102 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Лендмарк" на користь прокуратури Київської області 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/1152/20 та постановити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/1152/20, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення виготовлено 02.11.2020 та отримано апелянтом 09.11.2020.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на момент прийняття оскаржуваного Розпорядження, земельна ділянка пл. 1,5 га не перебувала у користуванні Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 06.12.1977 р. № 949-р та Додатку № 14 була вилучена з Димерського лісгоспзагу Мінлісгоспу УРСР та передана в довгострокове користування Науково-виробничому об`єднанню "Електронприбор" під зону відпочинку.

Крім того, скаржник зазначив, що станом на момент прийняття оскаржуваного Розпорядження, Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, як орган, який погоджував зміну цільового призначення земель, зокрема, земель лісового фонду не існував, а отже права та інтереси цього органу не порушувались.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" на рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/1152/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Шаптала Є.Ю., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/1152/20. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/1152/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" на рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/1152/20. Призначено справу до розгляду на 10.02.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" на рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/1152/20 на 03.03.2021.

В судовому засіданні 03.03.2021 представник відповідача-2 підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/1152/20 та постановити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 03.03.2021 прокурор заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/1152/20 залишити без змін.

Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання 03.03.2021 не з`явилися. Про поважність неявки не повідомив.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності інших учасників апеляційного провадження та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 03.03.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника відповідача-2 та прокурора, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного 26.02.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145, за інформацією Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконного відведення у власність земельних ділянок за рахунок земель лісового фонду встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 20 від 15.01.2008 передано в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування існуючої бази відпочинку, яка знаходиться на території Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області.

На підставі вказаного розпорядження 24.01.2008 між Вишгородською районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю "Тренд Лендмарк" (далі за текстом - ТОВ "Тренд Лендмарк") укладено договір оренди земельної ділянки зареєстрований в реєстрі за № 361 (далі за текстом - Договір).

Згідно п. 2 Договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 1,4991 га, з них під будинками відпочинку - 1,4991 га кадастровий номер :21:147:0001.

Однак, згідно відомостей з Державного земельного кадастру України земельна ділянка, яка перебуває в оренді ТОВ "Тренд Лендмарк" має кадастровий номер :02:147:0001.

В пункті 3 Договору вказано, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, що належить Орендарю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Голуб Л.А., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області 31.10.2005 за № 5466.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тренд Лендмарк" згідно договору купівлі-продажу від 15.08.2008 за № 5932 відчужило базу відпочинку за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Толокунь вул. Леніна, 54 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "САНТОС-КЛН".

В свою чергу ТОВ "САНТОС-КЛН" згідно договору купівлі продажу від 20.08.2008 за №21683 відчужило базу відпочинку за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Толокунь вул. Леніна, 54 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" (далі за текстом ТОВ "Проектехнотрейд").

Відчужуване нерухоме майно складається з: адміністративного будинку зазначеного на плані літерою "А", загальною площею 111,8 кв.м.; туалету, зазначеного на плані літерою "В"; літнього будинку, зазначеного на плані літерою "Г", загальною площею 21,3 кв.м.; сараю зазначеного на плані літерою "Д", складського приміщення, зазначеного на плані літерою "Є", загальною площею 73,2 кв.м.; їдальні зазначеної на плані літерою "Ж", загальною площею 27,3 кв.м.; погреба, зазначеного на плані літерою "З"; літнього будинку, зазначеного на плані літерою "І", загальною площею 26,3 кв.м.; убиральня, зазначена на плані літерою "К"; огорожі зазначені на плані № 1,2; навіс зазначений на плані літерою "Л", навіс зазначений на плані літерою "М".

Загальна площа нерухомого майна складає 259,9 кв.м., що становить всього 0,0259 га.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 120 Земельного та ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексів України до особи, яка набуває право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право користування земельною ділянкою, на якій їх розміщено, на тих самих умовах і в тому самому обсязі, що були в попереднього землекористувача.

А згідно із ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташовано такий житловий будинок, будівлю або споруду.

В постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/3655/17 та від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17 викладена правова позиція, що після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Таким чином, до ТОВ "Проектехнотрейд" після набуття у власність бази відпочинку, під розміщення якої була передана в оренду земельна ділянка з кадастровим номером :21:147:0001, також перейшли права та обов`язки орендаря земельної ділянки.

Згідно інформації наданої Українським державним проектним виробничим об`єднанням "Укрдержліспроект" листом № 493 від 24.06.2019 та наданих ним фрагменту публічної кадастрової карти України межі земельної ділянки з кадастровим номером :21:147:0001 частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП "Димерське лісове господарство", а саме на 9, 10 виділи 22 кварталу Ясногородського лісництва ДП "Димерське лісове господарство" за матеріалами лісовпорядкування 2004 року.

Також згідно листа № 59 від 12.10.2017 Українського державного проектного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" та наданого ним фрагменту публічної кадастрової карти України межі земельної ділянки з кадастровим номером :21:147:0001 частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП "Димерське лісове господарство", а саме на 12, 13 виділ 22 кварталу Ясногородського лісництва ДП "Димерське лісове господарство" за матеріалами лісовпорядкування 2014 року.

Згідно планшету № 3 (лісовпорядкування 1993 року) Ясногородського лісництва ДП "Димерський держлісгосп" та планшету № 3 (лісовпорядкування 2003 року) Ясногородського лісництва ДП "Київська лісова-науково дослідна станція" площа та контури 9, 10 виділів 22 кварталу Ясногородського лісництва не змінились.

Також, згідно з проектом організації та розвитку лісового господарства Димерського державного лісового господарства 2004 року, (таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків), земельна ділянка передана в оренду на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 20 від 15.01.2008 є частково земельними ділянками лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю та мали наступні таксаційні характеристики: виділ 9, берегозахисні лісові ділянки площа 1 га, склад - 10 сосни звичайної, береза повисла вік 48 років, середня висота -16м., середній діаметр - 18 см., запас на 1 га - 234 метрів кубічних; виділ 10, берегозахисні лісові ділянки площа 1,5 га, склад - 8 сосни звичайної, 2 береза повисла вік 48 років, середня висота - 16м., середній діаметр - 18 см., запас на 1 га - 203 метрів кубічних.

За проектом організації та розвитку лісового господарства ДП "Димерське лісове господарство" 2015 року, (таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків), земельна ділянка передана в оренду на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 20 від 15.01.2008 також є частково земельними ділянками лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю та мали наступні таксаційні характеристики: виділ

- берегозахисні лісові ділянки площа 1 га, склад - 10 сосни звичайної, береза повисла вік 59 років, середня висота -18м., середній діаметр - 22 см., запас на 1 га - 280 метрів кубічних; виділ

- берегозахисні лісові ділянки площа 1,5 га, склад - 9 сосни звичайної, 1 береза повисла вік 59 років, середня висота -18 м., середній діаметр - 24 см., запас на 1 га - 210 метрів кубічних.

Як стверджує прокурор, розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №20 від 15.01.2008 "Про надання в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Тренд Лендмарк" під існуючу базу відпочинку на території Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області" є незаконним та повинно бути скасовано, оскільки прийнято Вишгородською районною державною адміністрацією з перевищенням повноважень, всупереч вимогам ст. ст. 116, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, відведено в оренду земельні ділянки лісогосподарського призначення без попереднього вилучення у постійного землекористувача ДП "Димерське лісове господарство", без отримання погодження органу з питань лісового господарства на зміну цільового призначення та без зміни цільового призначення земель лісового фонду.

З огляду на вищевказане, Договір оренди від 24.01.2008, на думку прокурора, укладений всупереч положенням статей 6, 13, 14 Лісового кодексу України, 124, 149 Земельного кодексу України, 6, 15 Закону України "Про оренду землі" на підставі рішення неуповноваженого органу, у зв`язку з чим Договір оренди підлягає визнанню недійсним.

Крім того, прокурором зазначено про те, що держава, як власник спірної земельної ділянки лісового фонду та її постійний користувач ДП "Димерське лісове господарство" вправі вимагати її повернення.

У зв`язку з наведеними вище обставинами, прокурор звернувся до суду із цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ТОВ "Проектехнотрейд" законних підстав користування спірною земельною ділянкою, а відтак остання підлягає поверненню на користь держави в особі Державного підприємства "Димерське лісове господарство".

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд", колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Предметом судового розгляду у даній справі є позовні вимоги прокурора про визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що Верховним Судом розглядався ряд спорів, у яких надані висновки щодо права прокурора на звернення до суду із позовами в інтересах держави.

Так, у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 23.01.2019 у справі №920/331/18 містяться наступні висновки:

- відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом;

- розглядаючи кожен випадок окремо, суд повинен вирішити, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін;

- у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належить до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи;

- з огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;

- отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України);

- положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру";

- так, за змістом частини 3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті;

- отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд України висловив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який вже втратив чинність. Однак, наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У пункті 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України зазначено про можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Північний апеляційний господарський суд, враховуючи наведені висновки Верховного Суду, встановив наступні обставини щодо представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, прокурор зазначив, що вказані ним уповноважені органи - Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Державне підприємство "Димерське лісове господарство", за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам, не було вжито своєчасних заходів щодо подання позову про визнання недійсним розпорядження та повернення земельної ділянки, що стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства "Димерське лісове господарство" - як лісокористувача, та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, як органу управління державним майном, що перебуває у користуванні державного підприємства з позовом до суду в інтересах держави.

На підтвердження невжиття Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства захисту інтересів держави прокурором надано лист Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 19.03.2020 №04-48/552, з якого вбачається, що Управління не може звернутись із позовом до суду, оскільки йому не виділялись кошти на сплату судового збору.

Проте, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували доводи Управління про відсутність коштів на сплату судового збору.

Враховуючи наведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що прокурор не надав належних і допустимих доказів того, що позивач-1 не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави, а сама по собі обставина його не звернення до суду з позовом протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання ним функцій із захисту інтересів держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитися з твердженням прокурора про доведення останнім "нездійснення" Управлінням захисту інтересів держави, та вважає обґрунтованим твердження скаржника щодо не доведення прокурором нездійснення чи неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Водночас, судова колегія зазначає, що пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній. (частина третя). Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший-третій частини четвертої).

Таким чином, відповідно до частини третьої статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому представництво прокурором в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Як зазначалось колегією суддів вище, позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства "Димерське лісове господарство" з посиланням на їх бездіяльність щодо захисту інтересів держави, які полягають в забезпеченні реалізації принципів регулювання земельних відносин.

Однак, звертаючись до суду в інтересах держави в особі Державного підприємства "Димерське лісове господарство", яке не є органом державної влади або іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належить захист інтересів держави, зокрема, в галузі реалізації принципів регулювання земельних відносин або захисту природних ресурсів, прокурор порушив норми частини третьої статті 23 Закону, згідно з якою здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №911/551/19.

При цьому порушення прокурором встановленої Законом прямої заборони на звернення до суду в інтересах державної компанії виключає необхідність з`ясування питання невиконання або неналежного виконання таким позивачем дій, спрямованих на захист власних прав та інтересів або інтересів держави.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 906/853/17.

Згідно п.2 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно (ч.4 ст.226 Господарського процесуального кодексу України).

Беручи до уваги наведене, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Державного підприємства "Димерське лісове господарство".

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства "Димерське лісове господарство", без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектехнотрейд" - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі № 911/1152/20 - скасувати.

Позов заступника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства "Димерське лісове господарство" - залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.03.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

І.А. Іоннікова