ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. Справа№ 910/8465/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 15.03.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020, повний текст якого складено 07.10.2020

у справі №910/8465/19 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного підприємства "Столичний вокзал"

про стягнення 1 888 571,36 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Столичний вокзал" (надалі - відповідач) 1888571,36 грн неустойки, нарахованої у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.05.2006 №3153, в частині звільнення наданого в оренду приміщення та повернення його за актом приймання-передачі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного договору оренди, з урахуванням Додаткової угоди до Договору від 23.04.2018, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення орендованого майна за закінченням дії договору, що стало підставою для нарахування останньому за період з липня 2018 по травень 2019 року неустойки, передбаченої п. 9.1 договору, у заявленому розмірі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі №910/8465/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог місцевий господарський суд звернув увагу на те, що пунктом 10.5. договору сторони передбачили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору та дійшов висновку, що орендодавцем (позивачем у справі) не доведено належними та допустимими доказами повідомлення орендаря у строк передбачений договором (один місяць після закінчення його дії) про припинення дії договору, що договір продовжив дію, а відтак у позивача відсутні підстави для нарахування неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі №910/8465/19 скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не врахував наявне у справі листування щодо заперечення орендодавця про припинення дії договору.

Також, відповідач наполягає, що судом першої інстанції при розгляді справи безпідставно не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (Провадження № 12-18гс20).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі №910/8465/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі №910/8465/19. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 01.02.2021 о 14:40 год. Зобов`язано Акціонерного товариства "Українська залізниця" доплатити судовий збір в розмірі 85 коп, про що надати до суду відповідні докази у найкоротший строк. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 20.01.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 20.01.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 виправлено описку, допущену у вступній частині ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 у справі 910/8465/19 шляхом внесення відповідних змін. У вступній частині ухвали замість слів «ухвала про залишення апеляційної скарги без руху» слід читати «ухвала про відкриття апеляційного провадження».

В подальшому, склад колегії суддів змінювався. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі №910/8465/19 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Євсіков О.О., Попікова О.В. Розгляд справи ухвалено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 08.02.2021 о 15:40 год.

У судовому засіданні від 08.02.2021 оголошено перерву до 15.03.2021.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у відзиві зазначає, що оскаржене рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 15.03.2021 з`явилися усі учасники апеляційного провадження.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представника позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

25.05.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України (орендодавець), Приватним підприємством "Столичний вокзал" (орендар) та Державним територіально-галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця» (балансоутримувач) було укладено договір оренди №3153 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір).

Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим Володимиром Юрійовичем та зареєстровано в реєстрі за №925.

За змістом п. 1.1 Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (надалі - майно), загальною площею 365,70 кв.м, розміщене в будівлі Головного вокзалу (Центральний) за адресою: місто Київ, Привокзальна площа, №1, що знаходиться на балансі Вокзалу станції Київ-Пасажирський Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця".

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

До договору сторони підписали Розрахунок плати за базовий місяць оренди в сумі 32 904,32 грн.

За змістом п.п. 3.3, 3.4 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за конкретний місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Перерахування здійснюються орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 70% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету; 30% орендної плати перераховуються орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

25.05.2006 за актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 365,70 кв.м, розміщене в будівлі Головного вокзалу (Центральний) за адресою: м.Київ, Привокзальна площа, 1.

Як свідчать обставини справи не заперечується сторонами, на момент укладення Договору зазначене майно знаходилося на балансі Вокзалу станції Київ-Пасажирський Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця".

В подальшому, відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" №4442-УІ від 23.02.2012, Постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Статуту ПАТ "Укрзалізниця", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №735 від 02.09.2015 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018) та Передавального акта Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" від 31.07.2015, затвердженого Міністерством інфраструктури України 18.08.2015, склад активів (в тому числі будівля Приміського вокзалу та Привокзальна площа, що знаходяться за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1-А) та зобов`язань Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" перейшло до правонаступника ПАТ "Укрзалізниця" (позивач у справі) та включено до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця" (найменування якого в подальшому було змінено на Акціонерне товариство "Українська залізниця").

Відповідно до ст. 85 Господарського кодексу України, ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Частиною 1 ст. 770 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Так само, ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного на момент передачі орендованого майна на баланс позивачу) було визначено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди.

З огляду на зазначене, 29.04.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (орендодавець) та Приватним підприємством "Столичний вокзал" (орендар) укладено Договір №3153/08 про внесення змін до Договору оренди №3153 нерухомого майна, посвідченого 25.05.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. за реєстровим номером 925, яким орендодавця в Договорі змінено на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Також вказаним договором від 29.04.2016 внесено зміни до п.п. 3.1, 3.3 Договору та встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - грудень 2015 року: 53856,22 грн; розмір орендної плати змінено за домовленістю сторін, відповідно до п. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - грудень 2015 року - 78091,51 грн; орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

При цьому, пункт 10.1 розділу 10 Договору викладено у такій редакції: цей договір укладено строком на 10 років 36 днів, що діє з 25.05.2006 по 31.06.2016.

29.04.2016 Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Приватним підприємством "Столичний вокзал" підписано Акт передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 262,40 кв.м, розміщене в будівлі Головного вокзалу (Центральний) за адресою: м.Київ, площа Вокзальна, 1.

В подальшому, внаслідок укладення ряду додаткових договорів строк дії Договору за погодженням сторін неодноразово продовжувався. Також у Договір вносилися зміни в частині розміру орендної плати.

Додатковою угодою від 30.01.2018 до Договору сторони погодили викласти абз. 1 п. 1.1 розділу 1 "Предмет договору" в наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно ПАТ "Укрзалізниця" (надалі - майно), загальною площею 57,00 кв.м розміщене в будівлі Головного вокзалу (Центральний) за адресою: місто Київ, Вокзальна площа №1, що знаходиться на балансі виробничого підрозділу вокзал станції Київ-Пасажирський філії "Пасажирська компанія", а саме:

- частини площі навпроти виходу з ескалатору на конкорсі будівлі Головного вокзалу (Центральний) площею 22,00 кв.м, вартістю 426918,25 грн під торгівлю непродовольчими товарами;

- частини площі ліворуч від ескалатору у вестибюлі будівлі Головного вокзалу (Центральний) біля виходу на першу платформу площею 16,00 кв.м, вартістю 304769,00 грн під торгівлю непродовольчими товарами;

- частина площі ліворуч від ескалатору у вестибюлі будівлі Головного вокзалу (Центральний) біля виходу на першу платформу площею 4,00 кв.м, вартістю 76478,00 грн під торгівлю непродовольчими товарами;

- частина площі праворуч від ескалатору у вестибюлі будівлі Головного вокзалу (Центральний) біля виходу на першу платформу площею 15,00 кв.м, вартістю 285721,00 грн під торгівлю непродовольчими товарами.

28.02.2018 частина із переданого в оренду на підставі Договору майна - площею 203,4 кв.м повернута відповідачем позивачу за актом приймання-передачі.

23.04.2018 сторонами підписано Додаткову угоду №ПК-ВОК-К-ПАС/3153/Д2/18 до Договору, якою:

- внесено зміни до розділу 3 "Орендна плата", доповнивши пункт 3.1 наступним абзацом: "Орендна плата за січень 2018 року до завершення дії договору визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць";

- у розділі 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення договору" пункт 10.1 викладено у такій редакції: "Цей договір діє до 30.06.2018 включно".

Відповідно до п. 2.4 Договору у разі припинення або розірвання цього Договору майно повертається орендарем орендодавцю/балансоутримувачу. Орендар повертає майно орендодавцю/балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому передачі майна орендарю цим Договором. Майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу з моменту підписання акту приймання-передачі.

Орендар зобов`язується повернути майно у 10-денний строк з моменту припинення або розірвання цього договору (п. 2.5 Договору).

Пунктом 9.1 Договору визначено, що у разі невиконання п. 2.5 Договору, орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Пунктом 10.5 Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що філією "Пасажирська компанія" та АТ "Укрзалізниця" завчасно і неодноразово (як на дату закінчення строку дії Договору, так і протягом місяця після закінчення цього строку) було письмово поінформовано ПП "Столичний вокзал" про припинення строку дії Договору з 01.07.2018, а також вказано на необхідність повернення майна після закінчення цього строку. Відтак, за твердженням позивача, з 01.07.2018 Договір припинено. Оскільки орендоване майно повернуто відповідачем позивачу не було, позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки в порядку ст. 785 Цивільного кодексу України за період з липня 2018 по травень 2019 у розмірі 1 888 571,36 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Причиною виникнення даного спору стала незгода відповідача визнати факт припинення дії договору оренди за закінченням строку його дії, зволікання з повернення відповідачем орендованого нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення неустойки у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна за період з липня 2018 по травень 2019 року та повернення нерухомого майна за актом приймання-передачі.

Так, судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), згідно якого в силу вимог ч. 1 ст. 283 ГК України, ст. 759 ЦК України одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно зі ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин. Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абз. 3 ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України.

Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у ст. 764 Цивільного кодексу України, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи підтверджується, що Договір оренди №3153 від 25.05.2006 було укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна по місту Києву та Приватним підприємством "Столичний вокзал" строком на 5 років і такий строк неодноразово продовжувався. В подальшому, внаслідок укладення ряду додаткових угод до Договору вносилися зміни, зокрема, змінено сторону орендодавця та у статусі останнього визначено Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Як свідчать матеріали справи, у квітні 2018 року позивач, як орендодавець спірного майна повідомляв відповідача (зокрема, листами №ЦЦЮ-13/179 від 10.04.2018 та №б/н від 27.04.2018) про те, що правлінням ПАТ "Укрзалізниця" прийнято рішення продовжити строк дії договорів оренди майна, яке увійшло до статутного капіталу товариства, до 30.06.2018 без подальшого продовження.

23.04.2018 сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, якою встановлено строк дії Договору до 30.06.2018.

Відтак, враховуючи п. 10.5 договору, а також вищенаведені положення чинного законодавства, якщо на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мало місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється, а у разі відсутності таких заперечень договір продовжує свою дію.

Згідно зі ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В свою чергу, з матеріалів справи слідує, що після 30.06.2018 відповідач продовжував користуватися спірним майном та сплачувати орендну плату за таке користування. При цьому, як встановлено судом, заборгованості зі сплати орендної плати за спірний період (тобто, за період з липня 2018 року по травень 2019 року, за який позивачем заявлено до стягнення суму неустойки) у відповідача не було. На підтвердження сплати орендної плати за вказаний період відповідачем в ході розгляду справи були надані відповідні платіжні доручення.

Отже, наявними у справі документами підтверджується факт продовження користування наймачем майном після закінчення строку договору найму.

При цьому, суд зазначає, що доказів того, що у період з 30.06.2018 по 31.07.2018, тобто протягом одного місяця після закінчення встановленого Додатковою угодою від 23.04.2018 строку Договору позивачем (як орендодавцем майна) надсилалася заява про припинення або зміну Договору матеріали справи не містять. Зворотного належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України позивачем в ході розгляду справи не доведено. Питання про виселення відповідача зі спірного орендованого майна позивачем не ставилося.

Позивач, у доводах апеляційного оскарження, як і в процесі розгляду справи судом першої інстанції, наполягає на тому, що Акціонерним товариством "Українська залізниця" надано копію листа №ЦЦЮ-13/453, датованого 31.07.2018, за змістом якого орендодавець повідомляє орендаря, що строк дії договору оренди нерухомого майна від 25.05.2006 №3153 закінчився 30.06.2018 та продовжуватись не буде.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що означений лист правомірно не прийнято до уваги судом першої інстанції. Як вірно встановлено судом, з наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №520 (наданого позивачем в якості доказу направлення відповідного листа на адресу відповідача) вбачається, що лист направлено Приватному підприємству "Столичний вокзал" 02.08.2018 (та отримано останнім 07.08.2018), тобто поза межами встановленого ст. 764 Цивільного кодексу України строку для висловлення заперечень щодо поновлення договору на строк, який був раніше встановлений договором.

З приводу посилань відповідача на листи від 29.01.2019 №ЦЦЮ-13/26, від 31.01.2019 №ЦЦЮ-13/29 у яких зазначено про закінчення дії договору, суд апеляційної інстанції зазначає, що означені листи також датовані поза межами встановленого п. 10.5 договору та ст. 764 Цивільного кодексу України строку.

Посилання відповідача на листи від 10.04.2019, від 27.04.2018 в контексті спірних правовідносин також не приймаються до уваги судом, позаяк зі змісту зазначених листів вбачається, що останні стосуються продовженя дії договору та як наслідок правлінням ПАТ "Укрзалізниця" прийнято рішення продовжити строк дії договорів оренди майна, яке увійшло до статутного капіталу товариства, до 30.06.2018 про, що 23.04.2018 сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, якою встановлено строк дії Договору до 30.06.2018.

Що стосується поданої позивачем копії листа-претензії №1520 від 18.07.2018, у якій зазначається про необхідність повернення майна у зв`язку із закінченням строку дії Договору, суд першої інстанції також обґрунтовано не прийняв його до уваги, оскільки позивач не подав допустимих доказів направлення вказаного листа на адресу Приватного підприємства "Столичний вокзал", а відповідачем факт отримання даного листа заперечується.

Суд зазначає, що відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

З огляду на зазначені норми Правил місцевий господарський суд правомірно відмітив, що належним підтвердженням направлення документів, є примірник опису вкладення, із підписом працівника поштового зв`язку, що перевірив відповідність вкладення опису, та відбитком календарного штемпеля поштового повідомлення; розрахунковий документ, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Аналіз пунктів 2, 11, 19 Правил надання послуг поштового зв`язку, статті 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» дозволяє зробити висновок про те, що квитанція або касовий чек (в яких зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дату та вид послуги, її вартість) є доказами надіслання поштового відправлення, однак не підтверджує які саме документи у ньому відправлялись. Тільки поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення підтверджують які саме документи пересилались стороною.

В свою чергу, позивач розуміючи ризик ймовірного виникнення заперечень зі сторони адресата щодо отримання листа, задля уникнення в майбутньому необхідності у доказуванні факту надіслання саме цього листа, не був позбавлений можливості здійснити поштове відправлення листом з описом вкладення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність опису вкладення, із підписом працівника установи поштового зв`язку з представленням лише фіскального чеку поштової установи від 24.07.2018 не може бути належним доказом направлення відповідачу претензії №1520 від 18.07.2018, оскільки фіскальний чек не містить інформації про вміст відправлень.

Враховуючи вище викладене, оскільки матеріалами справи підтверджується, що після закінчення встановленого Додатковою угодою від 23.04.2018 строку дії Договору (тобто після 30.06.2018) Приватне підприємство "Столичний вокзал" продовжувало користуватися орендованим на підставі Договору майном, а доказів повідомлення відповідача протягом місяця після закінчення цього строку про наявність заперечень щодо поновлення договору позивачем не надано, як передбачено п. 10.5 договору, в силу положень ст. 764 Цивільного кодексу України Договір оренди №3153 від 25.05.2006 вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений Договором.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту припинення після 30.06.2018 Договору оренди №3153 від 25.05.2006, і як наслідок, не доведено порушення відповідачем обов`язку щодо повернення орендованого майна, вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1888571,36 грн, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України за період з липня 2018 по травень 2019, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції при розгляді справи безпідставно не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (Провадження № 12-18гс20) не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини справи № 910/719/19, які підлягали дослідженню, як з`ясовано колегією суддів не є тотожними з даною справою. Колегією суддів з`ясовано, що пункт 6.23, на необхідність застосування якого в тому числі посилається відповідач, містить висновок про те, що сторона - орендодавець «…належним чином виконала свій обов`язок щодо доведення інформації про припинення дії договору до орендаря, надіславши йому заяву рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністру України № 270 від 5 березня 2009 року». Натомість, у цій справі, яка переглядається в апеляційному порядку, судом було достеменно встановлено відсутність належного повідомлення орендодавця, в тому числі рекомендованим листом з повідомленням про вручення про припинення дії договору в порядку та строки, що встановлені законом та договором.

Відтак, скаржник у доводах апеляційного оскарження посилається на неврахування судом в тому числі п. 6.23 постанови ВП Верховного Суду, проте наводить неповну, вирвану з контексту редакцію означеного пункту та тлумачить його на свою користь, що є неприпустимим.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі №910/8465/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 17.03.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков