ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" березня 2021 р. Справа № 924/1400/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства "УХЛ-МАШ", м. Київ

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ

в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Нетішин, Хмельницька обл.

про стягнення грошей

за участю представників сторін:

від позивача - Шарко М.Б. згідно ордера

від відповідача - не з`явився

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла через неналежне виконання договору № 15968/53-124-01-19-11545 від 18.12.19 в розмірі 244 078, 79 грн., з яких: 202 813, 20 грн. основний борг, 5 484 грн. 3% річних, 27 977, 08 грн. пені та 7 804, 51 грн. інфляційні.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору щодо строків здійснення оплати поставленого товару. Натомість позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином. Стягнення річних та інфляційних заявлено з посиланням на ст. 625 ЦК України. Нарахування пені обмовлено наявністю відповідної умови договору про її застосування.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач свого представника до суду не направив, письмового відзиву не подав. Належність повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями про вручення йому ухвали суду від 16.02.21 (з відповідними відомостями).

За таких обставин, суд, в порядку ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Матеріалами справи встановлено.

18.12.19 між ДП „НАЕК „Енергоатом" (ВП „Хмельницька АЕС") (покупець) та ПАТ „УХЛ-МАШ" (постачальник) укладено договір поставки № 15968/53-124-01-19-11545, згідно якого постачальник зобов`язується виготовити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити шафи, стелажі, столи конструкційні (товар), асортимент, кількість, ціна та код товару згідно УКТ ЗЕД зазначаються в специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 4.1. договору, ціна останнього всього складає 202 813, 20 грн. Оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості і якості. Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоодержувачем видаткової накладної (п. 6.4.).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Також, договір містить додаток № 1 (підписаний обома сторонами та скріплений печатками), що є специфікацією, де встановлено: найменування товару, його технічні характеристики, одиниця виміру, кількість і ціна. Загальна вартість товару - 202 813, 20 грн.

Відповідно до видаткової накладної від 23.12.19 № 6302 (постачальник - ПАТ „УХЛ-МАШ", платник - ДП „НАЕК „Енергоатом" ВП „Хмельницька АЕС", підстава - договір № 15968/53-124-01-19-11545 від 18.12.19) позивач поставив, а відповідач прийняв товар (шафа металева ШО-400/2 вик.7, стелаж металевий СК 1000х600х2000 5п, шафа металева господарська ШО-400/2 вик. 5, стіл монтажний СМП 41 Е, шафа господарська ШМХ-400/2) на загальну суму 202 813, 20 грн. Накладна, зі сторони позивача засвідчена підписом та печаткою у графі „Відпустив", зі сторони відповідача засвідчена штампом та підписом представника ВП ДП НАЕК „Енергоатом" „Складське приміщення" у графі - „Отримав".

Згідно товарно-транспортної накладної № 6302 від 23.12.19 вантажовідправник - ПАТ „УХЛ-МАШ", з допомогою перевізника - ТОВ „Техно-сервіс Копорейшн" здійснив перевезення вантажу (супровідний документ - видаткова накладна від 23.12.19 № 6302) на користь вантажоодержувача - ДП НАЕК „Енергоатом" ВП „Хмельницька АЕС".

У листі від 12.08.20, адресованому позивачу, відповідач зазначає, що він розглянув претензію позивача від 30.06.20 № 1206/1 щодо виконання умов договору поставки № 15968/53-124-01-19-11545 від 18.12.19. В зв`язку з цим, відповідач, крім іншого, вказав, що він не мав змоги вчасно та в повному обсязі здійснити оплату поставленого позивачем товару з незалежних від ВП ХАЕС причин. ВП ХАЕС не був профінансований через відсутність грошових коштів. У разі надходження до ВП ХАЕС ДП „НАЕК „Енергоатом" грошових коштів, зобов`язання за договором буде виконано невідкладно.

Також до справи надано: рахунок-фактуру від 28.11.19 № 6302 на суму 202 813, 20 грн., де постачальником вказано ПАТ „УХЛ-МАШ", платником - ДП „НАЕК „Енергоатом" ВП „Хмельницька АЕС", підстава - договір № 15968/53-124-01-19-11545 від 18.12.19; податкову накладну від 23.12.19 № 6302, де постачальником вказано позивача, отримувачем -відповідача, сума поставки - 202 813, 20 грн.; квитанцію № 1 про реєстрацію вищевказаної податкової накладної в ДПСУ, де вказано - документ (реквізити вищевказаної податкової накладної) доставлено до центрального рівня ДПСУ 11.01.20.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, при аналізі норм діючого законодавства, яке регулює спірні відносини, суд врахував таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на суму 202 813, 20 грн., що підтверджується видатковою накладною від 23.12.19. № 6302. Прийняття даного товару відповідачем підтверджується скріпленим штампом підписом останнього на даній накладній у графі „отримав". При цьому, вказана накладна відповідає вимогам, які ставляться до первинних бухгалтерських документів, що передбачені Законом „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та які підтверджують здійснення господарської операції. Крім того, вказана поставка підтверджується і товарно-транспортною накладною (переміщення товару на склад відповідача) від 23.12.19 № 6302.

Згідно ст. 692 ЦКУ покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Обов`язок оплати (остаточний розрахунок) за надані товари, відповідно до договору, виникає у відповідача протягом 30-ти календарних днів з дати поставки товару на склад. Тобто, враховуючи дату поставки згідно видаткової накладної (23.12.19), станом на 22.01.20 поставлений товар мав бути оплачений повністю. Проте, як вбачається з матеріалів справи, станом на вказану дату та на час вирішення спору, оплата не проведена (докази оплати відсутні).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати пропущено (докази оплати у встановлений договором строк та на час вирішення спору відсутні), у відповідача виникла заборгованість на суму поставки (202 813, 20 грн.).

Таким чином, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи встановлений факт прострочення оплати товару відповідачем, вимоги в частині стягнення інфляційних і річних відповідають чинному законодавству, та підлягають задоволенню.

При цьому, належить вказати, що заявлена до стягнення сума інфляційних підлягає задоволенню в заявленому розмірі, який підтверджується розрахунком позивача. Обргунтованим же розміром річних є 5 469, 31 грн. (а не заявлені 5 484 грн.), які випливають з розрахунку, зробленого судом з допомогою системи „Діловодство" (за період, вказаний позивачем, що є правильним).

Щодо вимог про стягнення пені.

Згідно ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі положення, пеня (предметом якої є грошова сума, яку просить стягнути позивач) є договірним способом забезпечення зобов`язання, а тому для задоволення відповідних вимог позивача пеня та її розмір (за порушення умов договору щодо строків оплати) мають бути передбачені договором. Відсутність же умов договору щодо застосування пені за порушення умов договору щодо строків оплати свідчить про відсутність підстав для її нарахування.

Отже, враховуючи що умови укладеного між сторонами договору не містять положень щодо застосування пені (саме за порушення договору в частині строків оплати товару), а також те, що інших підстав для її нарахування позивач не вказав, вимоги про її стягнення є необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що п. 8.1. договору, на який посилається позивач як на підставу до стягнення пені не передбачає стягнення останньої, а визначає умову щодо відповідальності сторін взагалі. Інші ж пункти розділу 8 „Відповідальність сторін" передбачають відповідальність постачальника за порушення строків поставки (а не покупця за порушення строків оплати), за поставку неякісного товару та відшкодування збитків.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, з покладенням судових витрат (в тому числі судового збору та витрат на професійну правничу допомогу), в силу ч. 1, п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, на сторони, пропорційно задоволеним вимогам.

В даному випадку слід зазначити, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач подав: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 19.07.10 № 109 на ім`я Шарко М.Б. (підтверджує, що представник Шарко М.Б. є адвокатом); договір про надання правової допомоги у господарській справі від 10.12.20 № 02/122020, укладений між адвокатом Шарко М.Б. та ПАТ „УХЛ-МАШ", за яким адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси позивача у господарській справі про стягнення заборгованості з відповідача, а позивач зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги (доказ наявності договірних відносин на представництво інтересів позивача); ордер від 10.12.20 № 025007 на надання правової допомоги позивачу у Господарському суді Хмельницької області зі сторони Шарко М.Б.; платіжне доручення від 11.12.20 № 25781 про оплату позивачем на користь Шарко М.Б. 10 000 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 02/122020 від 10.12.20. (підтверджує суму понесених витрат).

Дані докази є достатніми доказами в розумінні ст. 126 ГПК Україди, де вказано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20, код 21313677) на користь приватного акціонерного товариства "УХЛ-МАШ" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 66, код 14311749, р/р НОМЕР_1 в АТ "Райфайзен Банк Аваль") 202 813, 20 грн. (двісті дві тисячі вісімсот тринадцять грн. 20 коп.) основного боргу, 7 804, 51 грн. (сім тисяч вісімсот чотири грн. 51 коп.) інфляційних втрат, 5 469, 31 грн. (п`ять тисяч чотириста шістдесят дев`ять грн. 31 коп.) 3% річних, 3 223, 60 грн. (три тисячі двісті двадцять три грн. 60 коп.) судового збору та 8 800 грн. (вісім тисяч вісімсот грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 15.03.21.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 4 прим.:

1- до справи

2 - Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3)

3 - Відокремленому підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (30100, Хмельницька обл., м. Нітішин, вул. Енергетиків, 20)

4 - ПАТ „УХЛ-МАШ" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 66)

Всім рекомендованим з повідомленням