ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/3622/20

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/3622/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Рогози Юрія Федоровича, с. Семиполки Броварського району

до Фізичної особи-підприємця Пурденко Яна Сергійовича, м. Бориспіь

про стягнення 23 595,95 грн.

за участю представників:

від позивача: Рогоза Ю.Ф.;

Лазоренко Т.В., адвокат, ордер серії СВ № 1008330 від 14.12.2020;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Рогоза Юрій Федорович (надалі-позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пурденко Яна Сергійовича (надалі-відповідач) про стягнення 23 595,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за умовами Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 48 від 12.02.2020 по оплаті наданих позивачем послуг за виконане перевезення у міжнародному сполученні, проте які залишені відповідачем не сплачені, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 21 933,00 грн., з огляду на наявність якої нараховані 325,40 грн. 3 % річних та 1 337,55 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.12.2020 відкрито провадження у справі № 911/3622/20, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений у підготовчому засіданні на 13.01.2020.

Ухвалою суду від 13.01.2021 підготовче засідання було відкладено на 03.02.2021.

Ухвалою суду від 03.02.2021 закрито підготовче провадження у справі № 911/3622/20, справу призначено до розгляду по суті на 24.02.2021.

В судовому засіданні 24.02.2021 присутнім позивачем та його представником підтримані позовні вимоги вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові; відповідач або його представник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надіслав. Відповідач належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення відповідачу поштових відправлень щодо ухвал суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2020 між Фізичною особою-підприємцем Рогозою Юрієм Федоровичем (позивач/виконавець) та Пурденко Яном Сергійовичем (відповідач/експедитор) укладений Договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 48.

Відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, передбачених цим договором, експедитор в інтересах свого клієнта, доручає виконавцю організувати та перевезти вантаж, а виконавець зобов`язується за плату (винагороду) вчинити одне або декілька перевезень у міжнародному та міжміському сполучені.

Всі розрахунки між експедитором та виконавцем проводяться в національній грошовій одиниці України-гривні (п. 5.1 договору).

Ставки, що відповідають конкретному перевезенню, узгоджуються перед кожним перевезенням та фіксуються у відповідних заявках. Ставки є договірними і визначаються виключно виходячи з конкретної ситуації на транспортному ринку (п. 5.2 договору).

У випадку, коли в заявці вартість перевезення зазначена в іншій валюті, ніж гривні, розрахунок між сторонами проводяться у гривнях, згідно з офіційного курсу НБУ на дату виставлення рахунку, якщо інше не обумовлено в заявці (п. 5.3 договору).

Підставою для оплати перевезення експедитором є оригінали документів: заявки на перевезення вантажу, рахунок, акт виконаних робіт/наданих послуг, товарно-транспортна накладна (п. 5.4 договору).

Оплата наданих послуг здійснюється протягом 14 банківських днів після отримання документів зазначених у п. 5.4 договору, шляхом банківського переведення коштів на рахунок виконавця, якщо інше не обумовлено в заявці (п. 5.5 договору).

Даний договір набирає сили з моменту його підписання і діє протягом трьох років. У випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до припинення дійсного договору не повідомить іншу сторону про намір його припинити, договір вважається продовженим на один календарний рік на тих самих умовах (п.п. 9.1, 9.3 договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Заявки № 50 від 17.02.2020, позивач взяв на себе зобов`язання організувати та здійснити перевезення вантажу - обладнання, за маршрутом Вільнюс (Литва) - м. Київ (Україна);

дата навантаження: з 20.02.2020 по 21.02.2020;

дата митного очищення: з 24.02.2020 по 25.02.2020;

місце митного оформлення: Вільнюс, згідно CMR;

пункт пропуску автомобільного транспорту через державний кордон України: Нова Гута - Нові Яриловичі;

місце митного очищення: вул. Малинська, 20, м. Київ, Україна;

адреса вивантаження: вул. Траншейна, 1, м. Київ, Україна;

вартість перевезення, терміни та вид оплати: 700,00 EUR, безготівковий розрахунок, за курсом НБУ на день розвантаження, 10-14 банківських днів після отримання оригіналів документів: рахунок, акт, CMR.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із наданням послуг по перевезенню вантажу здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

За своєю правовою природою, договір укладений між позивачем та відповідачем є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів, які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

На підтвердження факту надання відповідних послуг були складені міжнародні товарно-транспортні накладні CMR від 21.02.2020 №№ 20022102, 20022101, від 21.02.2020 б/н, в яких відображені відомості, аналогічні інформації, викладеній у заявці від 17.02.2020 № 50.

Отже, факт виконання позивачем на замовлення відповідача перевезень по маршруту м. Вільнюс (Литва) - м. Київ (Україна) підтверджується заявкою, підписаною обома сторонами та міжнародними товарно-транспортними накладними CMR.

Перевезення було виконане позивачем - ФОП Рогозою Ю.Ф. без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення. Вказану обставину підтверджує відсутність будь-яких приміток у графі 24 CMR та наявність відтиску печатки вантажоодержувача в графі 24 CMR про одержання вантажу.

Із вищенаведеного суд робить висновок, що між сторонами існують правовідносини за укладеним договором транспортно-експедиційного обслуговування, які відображають зміст волевиявлення сторін та підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними, а наявні в матеріалах справи докази в сукупності доводять те, що позивач дійсно надав відповідачеві послуги, і розміром плати за перевезення слід вважати 700,00 євро.

Положеннями статті 311 Господарського кодексу України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається зі змісту договору, умовами оплати визначено безготівковий розрахунок після отримання оригіналів документів. Перелік документів, які є підставою для здійснення оплати за надані послуги, сторонами визначено заявку, рахунок, акт, CMR.

Відповідно до умов 5.5 договору, оплата наданих послуг здійснюється протягом 14 банківських днів після отримання документів зазначених у п. 5.4 договору, шляхом банківського переведення коштів на рахунок виконавця, якщо інше не обумовлено в заявці.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії опису вкладення у цінний лист від 29.04.2020 позивачем на адресу відповідача були направлені документи, зокрема, рахунок-фактура № 09 від 26.02.2020, акт наданих послуг від 26.02.2020, міжнародні товарно-транспортні накладні типової форми CMR від 21.02.2020, які є підставною для здійснення оплати.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Доказів оплати за виконане перевезення відповідачем суду не надано.

Відтак, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати наданих йому позивачем послуг, строк виконання яких є таким, що настав.

Приписами статті 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

При цьому, згідно вимог статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Норми чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Між іншим, з метою досудового врегулювання спору 21.04.2020 позивач звертався до відповідача з претензією б/н від 21.10.2020, в якій просив останнього протягом семи календарних днів, з моменту отримання претензії, здійснити погашення заборгованості. В додаток до претензії, позивачем були додані копії рахунку-фактури № 09 від 26.02.2020, заявки № 50 від 17.02.2020, міжнародні товарно-транспортні накладні типової форми CMR від 21.02.2020. Факт надсилання зазначеної претензії разом з доданими до неї документами підтверджується описом вкладення у цінний лист від 21.10.2020, накладною АТ «Укрпошта» від 21.10.2020 № 010 та фіскальним чеком від 21.10.2020.

Однак, претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування заборгованості за виконані перевезення в розмірі 21 933,00 грн.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача в частині оплати послуг з перевезення вантажу наданих позивачем на підставі Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 48 від 12.02.2020, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 21 933,00 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманих послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 337,55 грн. пені, нарахованої від суми заборгованості.

Пунктом 6.16 договору визначено, що у разі несвоєчасного перерахування виконавцю коштів за даним договором, експедитор сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості перевезення за кожний день прострочення.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

На підставі вказаних норм права, враховуючи, що розрахунок пені, наявний в матеріалах справи є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 337,55 грн. пені визнається судом та підлягає задоволенню.

Також, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 325,40 грн. 3 % річних, нарахованих від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що доданий до матеріалів справи розрахунок 3% річних є арифметично вірним, суд дійшов висновку щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 325,40 грн.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Тобто, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивачем були надані Договір про надання правової допомоги № 18.11.2020 від 18.11.2020, укладений між Фізичною особою-підприємцем Рогозою Юрієм Федоровичем та адвокатом Лазоренко Тетяною Володимирівною, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від, серії ЧН № 000107 від 07.03.2017 на ім`я Лазоренко Т.В., ордер на надання правничої (правової) допомоги та банківська виписка, з якою вбачається, що ФОП Рогозою Ю.Ф. здійснено перерахування коштів на рахунок Лазоренко Т.В. в сумі 2 000,00 грн. за послуги з написання та подання позовної заяви про стягнення боргу (Договір № 18.11.2020 від 18.11.2020).

Таким чином, оскільки віднесення вищевказаних витрат до складу судових передбачено законом, надання послуг адвокатом та оплата їх позивачем підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про включення витрат позивача на професійну правничу допомогу до складу судових витрат у даній справі.

Враховуючи надання суду документального підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пурденко Яна Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Рогози Юрія Федоровича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 21 933 (двадцять одну тисячу дев`ятсот тридцять три) грн. 00 коп. заборгованості, 1 337 (одну тисячу триста тридцять сім) грн. 55 коп. пені, 325 (триста двадцять п`ять) грн. 40 коп. 3 % річних, 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору та 2 000 (дві тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 16.03.2021.

Суддя О.О. Христенко