РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2021Справа № 910/295/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СП ТАТА ГРУП»

до комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 115114,18 грн.,

Представники:

не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «СП ТАТА ГРУП» до комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 115114,18 грн., з яких: 99554,52 грн. боргу, 5891,46 грн. пені, 4889,58 грн. 3% річних, 4778,62 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови договору № 52.18-513 від 01.11.2018.

Суд своєю ухвалою від 12.01.2021 відкрив провадження у справі № 910/295/21 та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач визнав борг на суму 84554,52 грн., оскільки до звернення з позовом до суду сплатив 15000,00 грн. (платіжне доручення від 12.07.2019).

Відповідач зазначив, що позивач невірно визначив дату початку прострочення виконання зобов`язання, що призвело до неправильного розрахунку розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того відповідач заявив про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

01.11.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «СП ТАТА ГРУП» (постачальник) та комунальне підприємство «Київпастранс» (покупець) уклали договір № 52.18-513 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю «Двигуни та їх частини» код 34310000-3 за ДК 021:2015 (запасні частини до двигунів автобусів) (Лот №1 - запасні частини до двигунів автобусів), надалі - товар, а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені в специфікації (додаток № 1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 3.1 Договору сума цього договору визначається згідно з специфікацією (додаток № 1) і становить 1060196,94 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточній рахунок постачальника протягом 60 (шістдесят) робочих днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, приймання-передача товарів за кількістю і якістю тощо, які передбачені цим договором, виконуються філіями або відокремленими підрозділами відповідача, перелік яких зазначається в додатку №4, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк поставки товару - протягом дії договору.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з Інкотермс 2010 за адресою: м. Київ, філії та відокремлені підрозділи позивача, перелік яких зазначається в додатку № 4 до договору. При цьому транспортування товару проводиться за кошти позивача і вартість такої доставки входить в ціну договору.

Позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 105415,20 грн. за видатковими накладними № 2923 від 22.02.2019 на суму 13255,20 грн. та № 4098 від 15.03.2019 на суму 92160,00 грн.

Відповідач частково сплатив за товар.

За твердженням позивача, на дату подання позову до суду (31.12.2020) борг відповідача складав суму 99554,52 грн.

Проте, 12.07.2019, тобто до звернення з позовом до суду, відповідач перерахував позивачеві 15000,00 грн. за поставлений за накладною № 4098 від 15.03.2019 товар.

Таким чином вимоги на суму 15000,00 грн. заявлені позивачем необґрунтовано та не підлягають задоволенню.

Станом на день розгляду справи відповідач не погасив 84554,52 грн. боргу.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 84554,52 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 7.3 Договору, за порушення термінів оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару за кожен день прострочення оплати.

Позивач заявив до стягнення 5891,46 грн. пені (437,60 грн. за період з 04.07.2020 по 30.12.2020 на суму 7394,52 грн. та 5453,86 грн. за період з 04.07.2020 по 30.12.2020 на суму 92160,00 грн.).

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, пеня підлягає нарахуванню тільки протягом шести місяців з дня прострочення зобов`язання.

З огляду на умови Договору строк оплати є простроченим за накладною від 22.02.2019 - з 24.05.2019, а за накладною від 15.03.2019 - з 13.06.2019. Відповідно нарахування пені за накладною від 22.02.2019 є припиненим з 24.11.2019, а за накладною від 15.03.2019 - з 13.12.2019. Таким чином вимоги про стягнення 5891,46 грн. пені є необґрунтованими.

Враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення пені, суд не оцінює доводи щодо позовної давності та не вирішує питання застосування наслідків її спливу, передбачених ст. 267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняЗагальна сума процентів
99554.5213.06.2019 - 11.07.201929237.29
84554.5212.07.2019 - 30.12.2.00
Всього:3969.29

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
13.06.2019 - 11.07.201999554.520.995-497.77
12.07.2019 - 30.12.202084554.521.0544570.47
Всього:4072.70

За розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягають 3969,29 грн. 3% річних, 4072,70 грн. інфляційних втрат. Суд відмовляє в частині стягнення 705,92 грн. 3% річних та 920,29 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 84554,52 грн. боргу, 3969,29 грн. 3% річних, 4072,70 грн. інфляційних втрат, а загалом 92596,51 грн. Суд відмовляє в іншій частині позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. суд виходить з такого.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених ним витрат позивач долучив до матеріалів справи:

- копію договору про надання правової допомоги від 14.12.2020;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;

- ордер;

- платіжне доручення № 1703 від 28.12.2020 на суму 10000,00 грн.;

При цьому позивач не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ураховуючи, що розгляд цієї справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, а також відсутність доказів, що витрати у розмірі 10000,00 грн. були фактичними і неминучими, суд дійшов висновку про відмову в покладенні на відповідача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов товариства з обмеженою відповідальністю «СП ТАТА ГРУП» до комунального підприємства «Київпастранс».

Стягнути з комунального підприємства «Київпастранс» (Набережне шосе, буд. 2, м. Київ, 04070, код 31725604) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СП ТАТА ГРУП» (вул. Караваєва, 39, м. Дніпро, 49000, код 40257391) 84554,52 грн. боргу, 3969,29 грн. 3% річних, 4072,70 грн. інфляційних втрат, 1690,82 грн. судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Суддя С. А. Ковтун