ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р. Справа№ 910/14580/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 (повний текст складено 15.12.2020)

у справі №910/14580/20 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега"

про стягнення 59 536,73 грн,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (далі - відповідач) про стягнення 59 536,73 грн страхового відшкодування за завдану майнову шкоду у вигляді фактичного пошкодження транспортного засобу, а також судових витрат по сплаті судового збору за професійну правничу допомогу та експертне автотоварознавче дослідження у розмірі 14 302,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.12.2019 сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного позивачу автомобіля "KIA СEED", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля "КІА JOICE", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Винним у ДТП було визнано ОСОБА_2 , який при виїзді з прилеглої до будинку території не надав переваги в русі автомобілю позивача. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована відповідачем згідно полісу АО/1391961 з лімітом відповідальності 100 000 грн. Згідно висновку експерта №1-12/03 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 12.03.2020 розмір завданих позивачу збитків становить 59 536,73 грн, у зв`язку із чим позивачем була направлена відповідачу заява про виплату страхового відшкодування, однак відповідач отримавши заяву її не розглянув та не виплатив позивачу суму страхового відшкодування.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що 02.01.2020 представник позивач звернувся до відповідача із повідомленням про настання страхового випадку, у зв`язку із чим відповідач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення розміру збитку, завданого позивачу. За результатами проведеної оцінки було складено звіт №59/01/20 від 24.01.2020, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля "KIA СEED", д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням фізичного зносу складників транспортного засобу, становить 29 855,87 грн (з ПДВ) або 25537,88 грн (без ПДВ), при цьому оцінювачем було визначено значення коефіцієнта фізичного зносу 0,4627, оскільки при технічному огляді автомобіля (за участю представника позивача Пяткова Є.С.) були зафіксовані пошкодження, які виникли до ДТП 29.12.2019 (капот мав сліди відновлювального ремонту, бампер передній - пошкодження ЛФП, крило переднє праве - деформація, пошкодження ЛФП), тому це було підставою для застосування відповідного коефіцієнта фізичного зносу. Наданий позивачем висновок експерту є неналежним доказом, оскільки експертиза проводилась без участі представника відповідача, з порушенням встановленої Методики, вартість відновлювального ремонту експертом визначалась з урахуванням податку на додану вартість та без урахування коефіцієнта фізичного зносу. Тому у відповідача виникло зобов`язання з виплати страхового відшкодування в розмірі 25 537,88 грн, тобто, в розмірі шкоди, оціненої страховиком. Також необґрунтованими є вимоги позивача про стягнення витрат на оплату автотоварознавчного дослідження в розмірі 4200 грн, а розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн не підтверджується належними доказами та є не співмірним із сумою позову.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15 грудня 2020 року позов задоволено частково.

З Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна" - 25 537,88 грн страхового відшкодування та 901,64 грн витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом було не дотримано рівності сторін; наданий відповідачем звіт №59/01/20 не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки він складений у відповідності до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яким не передбачено визначення матеріального збитку, і вказаний звіт не є висновком експерта; оскільки за результатами проведеного огляду пошкодженого автомобіля між сторонами не було досягнуто згоди про розмір та спосіб страхового відшкодування, то позивач скористався своїм законним правом визначити розмір матеріального збитку власного автомобіля за допомогою проведення експертизи; висновком експертизи не виявлено будь-яких пошкоджень до ДТП, а тому відсутні підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу; відсутність представника відповідача при проведенні експертизи не призвела до неправильності наведеного у висновку експерта розміру матеріального збитку; судом частково задоволені позовні вимоги на 43%, однак не було стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату професійної правничої допомоги, докази понесення яких були додані до позову; відповідачем відзив на позовну був поданий з пропуском встановленого судом строку, за чотири дні до прийняття оскаржуваного рішення, чим було позбавлено позивача можливості надати відповідь на відзив.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 10 лютого 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Відповідач отримав копію ухвали суду 22.01.2021, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021, у зв`язку із перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., КравчукаГ.А.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є власником транспортного засобу марки "КІА СEED", д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 (а.с.12).

29 грудня 2019 року приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки "КІА JOICE", д.н.з. НОМЕР_2 , при виїзді з прилеглої до будинку № 239 по вул. Київська на вул. Чорновола у м. Бровари, Київської області, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки "КІА СEED", д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна", під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Чорновола, та скоїв з ним зіткнення і внаслідок цього була спричинена дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується довідкою про ДТП та схемою місця ДТП (а.с.26).

Внаслідок ДТП транспортний засіб "КІА СEED", д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна", зазнав пошкоджень.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2020 року у справі №361/224/20 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за вищезазначеною ДТП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340, 00 грн (а.с.13).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - марки "КІА JOICE", д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну майну третіх осіб на період з 10.06.2019 року по 09.06.2020 року, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Омега" на суму 100 000,00 грн, франшиза - 0 грн, що підтверджується полісом АО/1391961 від 06.06.2019 року (а.с.25).

02.01.2020 ОСОБА_1 (водій належного позивачу автомобіля) подала до ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" повідомлення про настання страхового випадку від потерпілої особи (а.с.88).

17.01.2020 на замовлення відповідача оцінювачем Гавриловим В.О. був складений протокол технічного огляду колісного транспортного засобу, яким встановлені наступні пошкодження внаслідок вищевказаного ДТП: дверка задня права - деформована, крило заднє праве - деформоване, шарнір двері задній правий, дверка передня права - деформована, шарнір двері передній правий, крило переднє праве - деформоване, поріг кузову правий - зчес ЛФП, бризговик перд.крила - зчес пластика (а.с.93).

Також у протоколі у графі "сліди попередніх пошкоджень (сліди відновлювального ремонту)" зазначено: капот - сліди відн.ремонту, бампер передній - пошк.ЛФП, крило пер.прав. - деформ, пошк.ЛФП.

Огляд проводився у присутності довіреної особи позивача - П`ятковаЄ.С. , який своїм підписом засвідчив, що з актом огляду ознайомлений, пошкодження вказані вірно.

24.01.2020 оцінювачем Гавриловим В.О. складено звіт №59/01/20 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ, в тому числі ПДВ 20% - 45 727,18 грн, значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ 0,4627, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу складеників КТЗ та ПДВ 20% на замінні складові та матеріали - 29 855,87 грн, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу складників КТЗ та без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали - 25537,88грн (а.с.89-101).

Позивач, у свою чергу, 18.02.2020 звернувся до ТОВ "Український центр судових експертиз" із заявою про проведення експертного автотоварознавчого дослідження для вирішення питання щодо розміру матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП.

06.03.2020 експертом (оцінювачем) Таракановим Ю.Ю. був складений протокол огляду колісного транспортного засобу, яким встановлені наступні пошкодження: крило переднє праве - деформація з заломом; бризговик пластиковий передній правий - пошкодження фактури; двері передні праві - деформація; поріг правий - порушення ЛФП; двері задні праві - деформація; крило заднє праве - деформація; крило переднє праве, бампер передній мають сліди пошкодження від ДТП, що сталося 10.01.2020.

У протоколі також вказано, що огляд проводився у присутності довіреної особи позивача - Пяткова Є.С. , однак протокол не містить підпису зазначеної особи (а.с.21 зворот).

12.03.2020 експертом Таракановим Ю.Ю. був складений висновок експерта №1-12/03 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля "Kia Ceed", держномер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 29.12.2019, станом на дату ДТП, складає 63848,03 грн (а.с.14-24).

У описовій частині висновку вказано, що автомобіль має сліди пошкоджень, які не відносяться до даного випадку, а саме: деформація крила переднього правого , пошкодження праворуч бамперу переднього - від ДТП, що сталася 10.01.2020, і оскільки дані пошкодження виникли після дати, на яку виконується дослідження - 29.12.2019, в подальших розрахунках вони не враховуються. Коефіцієнт фізичного зносу станом на 29.12.2019 складає 0,0000.

За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено 4200грн, що підтверджується платіжним дорученням №47 від 05.03.2020 (а.с.29).

20.07.2020 року позивач направив відповідачу заяву про страхове відшкодування, у якій вказав, що висновком експерта №1-12/03 визначено матеріальний збиток у розмірі 59 536,73 грн (а.с.10-11).

Відповідач отримав вказану заяву 21.01.2020, що підтверджується інформацією з сайту відстеження поштових відправлень (а.с.11 зворот), однак не прийняв рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд стягнути 59 536,73 грн страхового відшкодування за завдану майнову шкоду у вигляді фактичного пошкодження транспортного засобу, а також судові витрати по сплаті судового збору, за професійну правничу допомогу та експертне автотоварознавче дослідження у загальному розмірі 14302,00 грн.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідача виникло зобов`язання з виплати страхового відшкодування в розмірі 25 537,88 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Протиправна поведінка особи, яка керувала транспортним засобом ( ОСОБА_2 ), встановлена постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2020 у справі №361/224/20.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Цивільна відповідальність безпосереднього заподіювача шкоди (особи винної у ДТП) ОСОБА_2 була застрахована відповідачем у відповідності до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі полісу №АО/1391961 з лімітом відповідальності по майну у сумі 100 000,00 грн. та франшизою у розмірі 0,00 грн.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, унаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у договірному зобов`язанні є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь, як третьої особи, страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності власника автомобіля марки "KIA JOICE", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , тобто, особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги до відповідача.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону №1961, здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу відшкодовує особа, яка завдала збитки, на підставі статті 1194 ЦК України.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, який зробив висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказана правова позиція також підтримана Верховним Судом у постанові від 13.05.2019 у справі №522/538/17.

Відповідно до п.33.1 ст.33 Закону №1961 у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, у тому числі, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна,

Матеріалами справи підтверджується, що позивач в межах вказаного строку подав відповідачу повідомлення від 02.01.2020 про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 29.12.2019.

Згідно з п.34.2 ст. 34 Закону №1961 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідачем, в межах вказаного строку, для визначення розміру збитків був направлений оцінювач Гаврилов В.О. , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача за спеціальністю "Оцінка колісних транспортних засобів" та зареєстрований у Державному реєстрі оцінювачів.

Оцінка виконана згідно з положеннями Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", відповідно до ст.7 якого проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, визначаються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (далі - Методика).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за результатами проведеної оцінки було складено звіт №59/01/20 від 24.01.2020, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля "КІА CEED" складає 45 727,18 грн (з ПДВ); вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складників ТЗ становить 29 855,87 грн (з ПДВ) або 25 537,88 грн (без ПДВ). При цьому оцінювачем було визначено значення коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0,4627.

Так, відповідно до п. 7.39 Методики винятками стосовно використання коефіцієнта фізичного зносу Ез=0 є: складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу І цієї Методики.

У протоколі технічного огляду транспортного засобу від 17.01.2020 (додаток до звіту №59/01/20) оцінювач Гаврилов В.О. зафіксував пошкодження, які виникли до ДТП 29.12.2019, а саме: капот має сліди відновлювального ремонту; бампер передній - пошкодження ЛФП; крило переднє праве - деформація, пошкодження ЛФП, а довірена особа Пятков Є.С. , який був присутній при огляді, з протоколом огляду ТЗ був ознайомлений та зауважень не висловлював, про що свідчить його підпис.

Доводи позивача про те, що вказані пошкодження виникли вже після спірної ДТП 29.12.2019, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами.

Крім цього, відповідно п. 33.3 ст. 33 Закону №1961 водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Отже, позивач зобов`язаний був зберігати пошкоджений автомобіль до моменту огляду його страховиком (відповідачем).

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що автомобіль "КІА CEED" р/н НОМЕР_1 станом на момент ДТП - 29.12.2019 вже мав пошкодження у вигляді деформації та відновлювався ремонтом, що згідно п.7.39 Методики є підставою для застосування коефіцієнта фізичного зносу.

Посилання позивача на те, що звіт про оцінку є неналежним доказом, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки вказаний звіт складений у відповідності до положень чинного законодавства та є належним доказом на підтвердження розміру завданих збитків внаслідок ДТП.

Крім цього, статтею 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено можливість проведення рецензування звіту про оцінку, однак позивачем не надано відповідної рецензії та не спростовано висновків вказаного звіту про оцінку.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону №1961 якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Отже, усі операції з надання послуг зі страхування, у тому числі пов`язані з компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість. У зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі, податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таким операціям.

Верховний Суд в постановах від 28.02.2018 року у справі №757/22706/15-ц та від 22.07.2020 у справі №583/3159/18 зробив висновок, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо потерпілому, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається потерпілому після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів оплати ремонту, здійсненого платником ПДВ, у матеріалах справи відсутні, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що страхове відшкодування підлягає виплаті позивачу без врахування ПДВ.

Доводи позивача про наявність підстав для визначення розміру відшкодування шкоди на підставі висновку експерта №1-12/03 від 12.03.2020, обґрунтованого відхилені судом першої інстанції, оскільки обов`язок встановлення розміру та характеру збитків, завданих пошкодженому ТЗ, покладено саме на страховика цивільно-правової відповідальності власника наземного ТЗ, а не на будь-яку іншу установу, організацію чи фізичну особу-підприємця.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовим позиціям Верховного Суду, зокрема, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі №301/1075/15-ц, де Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що страхова компанія у передбачений Законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Позивач не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди. На підставі зазначеного, суд поклав в основу рішення звіт про вартість матеріального збитку, замовником якого була страхова компанія.

Крім цього, наданий позивачем висновок експерта має ряд суттєвих недоліків, зокрема: експерт вказав, що частина пошкоджень відносяться до ДТП, що сталася 10.01.2020, внаслідок чого не застосовував коефіцієнт фізичного зносу, однак у справі відсутні будь-які докази щодо цього ДТП; вартість відновлювального ремонту визначена з врахуванням податку на додану вартість; виклик представника відповідача на огляд пошкодженого автомобіля не здійснювався.

Також у висновку експерта не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, отже, він не відповідає приписам ст.ст. 98, 101 ГПК України.

Посиланні відповідача на правові позиції Верховного Суду в постановах у справах №522/538/17, №645/2553/15-ц та №916/2554/17, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки зазначені постанови прийняті за інших обставин справи, інших правовідносин та за іншої фактично-доказової бази, ніж у даній справі.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 25 537,88 грн страхового відшкодування (з урахуванням фізичного зносу та без урахування податку на додану вартість), а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Щодо доводів позивача про пропуск відповідачем строку на подання відзиву на позову заяву, то як вбачається з матеріалів справи відповідачем 02.11.2020 було подано заяву про продовження процесуального строку на подання відзиву у зв`язку із позитивним результатом тестування представника на COVID-19, а 11.12.2020 відповідачем було подано відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строку його подання у зв`язку із перебуванням представника на самоізоляції, яке було задоволено судом першої інстанції.

Крім суми страхового відшкодування позивач просив стягнути з відповідача 14302,00 грн судових витрат, у тому числі: 2102 грн судового збору, 4200 грн витрат на оплату експертного автотоварознавчого дослідження та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Вимоги про стягнення 4200 грн витрат на оплату експертного автотоварознавчого дослідження не підлягають задоволенню, оскільки в силу положень п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону №1961, право на відшкодування витрат на проведення експертизи (дослідження) виникає у потерпілого лише у разі, якщо страховик не направив свого представника до місцезнаходження пошкодженого ТЗ для визначення розміру збитків протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, а з матеріалів справи вбачається, що відповідач вчасно виконав свої обов`язки, передбачені ст. 34 Закону, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на відшкодування витрат на проведення експертного дослідження.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову суд першої інстанції дійшов юридично вірного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення 901,64 грн витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Так, за вимогами частин 5, 8 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами

Відповідач скористався своїм правом заявити клопотання у відзиві на позовну заяву про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2020 між позивачем та адвокатським об`єднанням "ЮРКОН" був укладений договір про надання професійної правничої допомоги (а.с.30-32) та додаткова угода №1 до нього, згідно якого адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання з наданням клієнту професійної правничої допомоги, пов`язаної зі стягненням матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, вартість якої визначена із розрахунку 500 грн за годину роботи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), згідно якого адвокатським об`єднанням надано послуги загальним обсягом 16 годин, винагорода становить 8000 грн (а.с.33), та платіжне доручення №44 від 24.02.2020 про сплату позивачем адвокатському об`єднання 8000 грн (а.с.34).

Апеляційний господарський суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката не є завищеним, відповідає критеріям розумності та співрозмірності, проте, враховуючи приписи ч.4 ст. 129 ГПК України, відповідно до яких інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3431,54 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, не врахував наведених положень ст. 129 ГПК України та повністю відмовив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, не обґрунтувавши своє рішення у цій частині.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, однак судові витрати, у тому числі на оплату професійної правничої допомоги, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційної розміру задоволених позовних вимог, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.14 ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційної розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна" задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 15 грудня 2020 року, виклавши пункт 2 його резолютивної частини у наступній редакції:

"Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 48-Г, літ. А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна" (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 31, кв. 142, ) - 25 537 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн 88 коп. страхового відшкодування, 901 (дев`ятсот одна) грн 64 коп. витрат по сплаті судового збору та 3431 (три тисячі чотириста тридцять одна) грн 54 коп. витрат на професійну правничу допомогу".

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 48-Г, літ. А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бан Інтернешнл Україна" (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 31, кв. 142, ) - 234 (двісті тридцять чотири) грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.03.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук