ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.03.2021 Справа № 905/2161/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання (помічник судді за дорученням судді) Хохуля М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд.6),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія" (, адреса: 84502, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, буд.41),

про: стягнення 885.014.33 грн., -

за участю представників сторін: не з`явились, -

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія" заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог №39/5-718-21 від 27.01.2021) у загальному розмірі 885.014.33 грн., з яких: 3% річних у сумі 467.322,65 грн., інфляційні втрати в сумі 417.691,68 грн., крім того, сплачений судовий збір за розгляд цієї справи у розмірі 13.275,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3439/18-БО-6 від 04.10.2018 щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого газу за зобов`язаннями жовтня 2018 року квітня 2019 року.

На підтвердження позовних вимог надано належним чином засвідчені копії таких документів: договір № 3439/18-БО-6 з додатковими угодами до нього; акти приймання передачі природного газу від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 28.02.2019, від 31.03.2019, від 30.04.2019, сальдо по підприємству ТОВ "Бахмут-Енергія" з 01.10.2018 по 31.12.2019, довідки по операціях за договором № 3439/18-БО-6, які долучено до матеріалів справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказував на відсутність основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №3439/18-БО-6 від 04.10.2018 на дату відкриття провадження у цій справі (28.12.2020), на підтвердження чого надав платіжні доручення № 4389 від 11.12.2020 на суму 112.000,00 грн., № 4452 від 16.12.2020 на суму 518.000,00 грн., № 4464 від 17.12.2020 на суму 1.346.000,00 грн., № 4478 від 18.12.2020 на суму 914.000,00 грн., № 4497 від 21.12.2020 на суму 1.822.751,06 грн., які долучено до матеріалів справи.

Також, відповідачем подано заяву (вх.3237/21 від 16.02.21, вх.№04-18/1536 від 24.02.21) про відстрочку виконання судового рішення у справі №905/2161/20 у строк до 01.09.2021 включно.

Дана заява мотивована тим, що ТОВ "Бахмут-Енергія" отримує доходи виключно від реалізації теплової енергії, вартість якої, згідно з п.3, 5 ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 68 ЖК України, сплачуються споживачами до 20 числа місяця наступного за розрахунковим; споживачі сплачують лише 78,18 % від реалізованої відповідачем теплової енергії; згідно з концесійним договором від 24.07.2007 між ТОВ «Бахмут-Енергія» і Бахмутською міською радою та відповідних ліцензій відповідач є єдиним постачальником життєзабезпечуючої послуги з постачання теплової енергії на території м.Бахмут, м.Соледар та Бахмутського району, на якого чинним законодавством покладено обов`язок по безперебійному забезпеченню споживачів комунальними послугами (теплопостачання та гаряче водопостачання), у тому числі дитячих садків, шкіл, лікарень та населення; підприємство відповідача не має джерела фінансового ресурсу протягом опалювального сезону на сплату фінансових санкцій за рішенням суду у даній справі. Відповідач зазначає, що тільки після закінчення опалювального сезону в квітні 2021 року ТОВ «Бахмут-Енергія» буде мати можливість за певний час отримати кошти від споживачів та направити їх на погашення фінансових санкцій за рішенням суду у цій справі без наслідків, які можуть спричинити зупинку діяльності підприємства. При цьому відповідач зауважує, що хоча і порушив строки оплати газу, які встановлені укладеним з позивачем договором, але він не ухилявся від договірних зобов`язань та вчиняв дії, що спрямовані на проведення розрахунків з позивачем, тому і просить саме відстрочити виконання рішення у даній справі до 01.09.2021 включно, вважає такий строк відстрочки адекватним і таким, що надасть можливість виконати судове рішення самостійно.

На підтвердження таких аргументів відповідачем подано: фінансову звітність за 2019 рік; рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 09.09.2020 № 261 «Про початок опалювального сезону 2020-2021 років…», від 13.10.2020 № 292 «Про підсумки підготовки підприємств житлово-комунального господарства Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади до роботи в осінньо-зимовий період 2020-2021 років», рішення виконавчого комітету Соледарської міської ради від 06.10.2020 № 179 «Про початок опалювального сезону 2020-2021 років…»; розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за період 2016 9 міс. 2020 рр. на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають населенню теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води; розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за період 2016 9 міс. 2020 рр. на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися установам й організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають установам й організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води; довідку ТОВ «Бахмут-Енергія» щодо сум дебіторської заборгованості станом на 01.01.2021 в розрізі конкретних груп споживачів; листування щодо відшкодування різниці в тарифах, договори між постачальниками та ТОВ «Бахмут-Енергія» на надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії споживачу, надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, постачання природного газу, договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з додатками, перелік обов`язкових планових платежів по податках, сальдову відомість по будинкам, бюджет на 2021 рік по ТОВ «Бахмут-Енергія», Меморандум від 09.02.2021 про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої види між Кабінетом Міністрів України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, НАК "Нафтогаз України" і Всеукраїнською асоціацією органів місцевого самоврядування "Асоціація міст України", правовстановлюючі (статутні) документи ТОВ «Бахмут-Енергія», копії яких долучено до матеріалів справи.

Позивачем на офіційну електронну адресу суду подано заперечення б/н від 24.02.2021 на заяву про відстрочку виконання рішення суду (вх.№04-18/1547 від 24.02.21), в якій зазначає про недоведеність відповідачем виключних обставин, які б могли слугувати для відстрочки виконання судового рішення у цій справі, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 25.02.2021 закрито підготовче провадження у справі №905/2061/20. Призначено розгляд справи по суті на 11.03.2021. Визнано явку представників сторін у судове засідання не обов`язковою.

В судове засідання, що відбулось 11.03.2021, позивач та відповідач своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбаченим Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, явка уповноважених представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась, тому справа розглядається за наявними матеріалами без присутності представників сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, як постачальником (у подальшому згідно постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 змінено тип товариства з публічного на приватне та перейменовано у Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") та Товариством з обмеженою відповідальністю Бахмут-Енергія, як споживачем, укладено договір від 04.10.2018 №3449/18-БО-6 постачання природного газу (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Додатковими угодами №1 від 23.10.2018, №2 від 27.10.2018, №3 від 05.11.2018, №4 від 26.11.2018, №5 від 14.02.2019, №6 від 20.03.2019, №7 від 20.03.2019, №8 від 28.03.2019, №9 від 19.04.2019 сторони вносили зміни до договору від 04.10.2018 №3449/18-БО-6, зокрема: щодо обсягу природного газу, порядку та умов передачі природного газу, строку дії договору, ціни природного газу та порядку розрахунків.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п.3.1 договору з урахуванням змін до нього).

Сторони обумовили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п.6.1 договору, п.5.1 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір та укладені в його межах додаткові угоди підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень та заперечень.

Приписами статей 173, 175 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Оцінивши зміст угоди, з якої виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами даної справи правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 655-697, 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередньої оплати), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк на встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що позивач передав, а відповідач прийняв без зауважень природний газ згідно наступних актів приймання-передачі: від 31.10.2018 (за жовтень 2018 року) - у обсязі 81,600 тис.куб.м. газу на суму 774.273,02 грн. з ПДВ; від 30.11.2018 (за листопад 2018 року) у обсязі 711,800 тис.куб.м. газу на суму 5.326.123,22 грн.; від 31.12.2018 (за грудень 2018 року) у обсязі 847,200 тис.куб.м. газу на суму 6.339.268,88 грн. з ПДВ; від 31.01.2019 (у січні 2019 року) у обсязі 833,300 тис.куб.м. газу на суму 6.235.260,58 грн. з ПДВ; від 28.02.2019 (за лютий 2019 року) у обсязі 660,100 тис.куб.м. газу на суму 4.939.272,18 грн. з ПДВ; від 31.03.2019 (у березні 2019 року) у обсязі 543,400 тис.куб.м. газу на суму 4.066.051,36 грн. з ПДВ; від 30.04.2019 (у квітні 2019 року) у обсязі 86,427 тис.куб.м. газу на суму 646.699,70 грн. з ПДВ.

Загальна вартість поставленого за вище переліченими актами приймання передачі природного газу складає 28.326.948,94 грн.

З матеріалів справи вбачається і відповідачем не оспорюється, що ним порушено умови договору від 04.10.2018 №3449/18-БО-6 щодо здійснення своєчасної оплати вартості отриманого природного газу, допустивши порушення строків розрахунків.

Матеріалами справи підтверджується відсутність основного боргу ТОВ «Бахмут-Енергія» за цим договором на дату відкриття провадження у цій справі (28.12.2020).

Предметом розгляду у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих на прострочену суму заборгованості 3% річних у розмірі 467.322,65 грн. та інфляційних - 417.691,68 грн. по зобов`язанням жовтня 2018 року квітня 2019 року.

За ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов`язання.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (п. 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Суд враховує, що порядок розрахунків за отриманий природний газ сторони поставили у залежність від підписання акту приймання-передачі, договором передбачений строк для остаточного розрахунку за отриманий природний газ до 25 числа місяця наступного за розрахунковим, спірними є кілька партій поставленого природного газу (з жовтня 2018 року по квітень 2019 року), отже граничний термін сплати за кожною поставкою різний, а відтак слід нараховувати як 3% річних, так і інфляційні за кожним актом приймання-передачі газу окремо з урахуванням здійсненних платежів.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до доданого розрахунку позивачем нараховані 3% річних в сумі 467.322,65 грн., з яких: за зобов`язаннями жовтня 2018 року за період з 27.11.2018 по 10.12.2018 у розмірі 291,37 грн.; за зобов`язаннями листопада 2018 року за період з 26.12.2018 по 14.01.2019 у розмірі 1530,66 грн.; за зобов`язаннями грудня 2018 року за період з 26.01.2019 по 20.03.2019 у розмірі 14.362,33 грн.; за зобов`язаннями січня 2019 року за період з 26.02.2019 по 13.01.2020 у розмірі 87.727,21 грн.; за зобов`язаннями лютого 2019 року за період з 26.03.2019 по 16.03.2020 у розмірі 132.111,48 грн.; за зобов`язаннями березня 2019 року за період з 26.04.2019 по 20.12.2020 у розмірі 200.894,26 грн.; за зобов`язаннями квітня 2019 року за період з 28.05.2019 по 20.12.2020 у розмірі 30.405,34 грн.

Також з доданого розрахунку позивача, вбачається що останній нарахував інфляційні втрати на суму 417.691,68 грн., з яких: за зобов`язаннями грудня 2018 року за період лютий 2019 у розмірі 11.543,33 грн.; за зобов`язаннями січня 2019 року за період березень 2019 грудень 2019 у розмірі 110.425,04 грн.; за зобов`язаннями лютого 2019 року за період квітень 2019 лютий 2020 у розмірі 83.463,66 грн.; за зобов`язаннями березня 2019 року за період травня 2019 листопад 2020 у розмірі 187.038,36 грн.; за зобов`язаннями квітня 2019 року за період з червня 2019- листопад 2020 у розмірі 25.221,29 грн.

Відповідач проти поданого розрахунку позивача не заперечує, власного контррозрахунку позовних вимог не надає.

Суд, перевіривши за допомогою калькулятора штрафів програмного комплексу Ліга: Закон наданий позивачем розрахунок пред`явлених до стягнення з відповідача сум інфляційних та 3% річних, дійшов висновку про його обгрунтованість та арифметичну вірність, 3% річних складають 467.332,65 грн., інфляційні втрати 417.691,68 грн.

Щодо заяви відповідача про відстрочку виконання судового рішення до 01.09.2021, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 239 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд зазначає, що відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

В силу наведених приписів процесуального законодавства, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у визначений строк. Тобто відстрочення виконання судового рішення пов`язано з об`єктивними, непереборними - виключними обставинами, котрі ускладнюють його вчасне виконання.

Звертаючись із заявою про відстрочення виконання судового рішення у цій справі, відповідач вказує, що згідно з концесійним договором від 24.07.2007 між ТОВ «Бахмут-Енергія» і Бахмутською міською радою та відповідних ліцензій відповідач є єдиним постачальником життєзабезпечуючої послуги з постачання теплової енергії на території м.Бахмут, м.Соледар та Бахмутського району, на якого чинним законодавством покладено обов`язок по безперебійному забезпеченню споживачів комунальними послугами (теплопостачання та гаряче водопостачання); відповідач визнає наявність обов`язку виконання рішення по даній справі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, однак на даний час підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі, оскільки наявний дефіцит коштів пов`язаний із систематичними неплатежами з боку населення та бюджетних установ за спожиті послуги, а субвенції, які надаються державою, не мають постійного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію. Відповідач також зазначає, що своєчасне отримання ним послуг з постачання води, електроенергії та газу є вирішальним у забезпеченні виконання послуг з постачання теплової енергії на території м.Бахмут, м.Соледар та Бахмутського району. Теплопостачання є однією з найбільш енерговитратних галузей економіки, подвійне навантаження на яке відбувається у опалюваний період.

Відповідач вказує, що така позиція не має на меті надати перевагу одному кредитору над іншими, проте, в умовах вирішення суспільних потреб у сфері теплопостачання за для забезпечення комунально-побутових (опалення, гаряче водопостачання) і технологічних потреб суспільства, просить прийняти до уваги подані ним документи, довідки та фінансові звіти, врахувавши бюджетний прогноз заявника на 2020-2021 роки, які, на думку відповідача, свідчать про доведеність ним обставин, які істотно ускладнюють одномоментне виконання рішення у цій справі. При цьому відповідач зауважує, що строк відстрочки виконання судового рішення, яку він просить, складає біля шести місяців і така затримка виконання рішення не є надмірно тривалою і створить умови для добровільного виконання боржником судового рішення, з урахуванням його реального майнового стану.

Позивач проти надання відстрочки виконання рішення суду заперечує, вважає доводи відповідача, викладені в його заяві безпідставними та необґрунтованими, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні заяви боржника. Зазначає, що обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві не є тими виключними обставинами в розумінні ст.331 ГПК України для надання відстрочки виконання судового рішення, а є лише способом для затягування виконання рішення суду у даній справі. Посилається на те, що позивач також має стратегічне значення для економіки і безпеки держави і перебуває у скрутному фінансовому становищі, внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Позивач зазначає, що єдиним джерелом часткової компенсації понесених ним втрат є стягнення з боржників передбачених законом та умовами договорів всіх можливих штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат. Наголошує на тому, що несплата боргів перед іноземними постачальниками газу може потягнути за собою взагалі зупинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 1 січня 2006 року, відбулось 1 січня 2009 року та 16 червня 2014 року, а бюджетом України та фінансовим планом Компанії не передбачено фінансової можливості для кредитування споживачів природного газу.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Правовий аналіз статей 239 та 331 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість відстрочення виконання рішення, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених сум, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 76-78 ГПК України).

Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо відповідальності, встановленої ст.625 ЦК України за порушення грошових зобов`язань.

У той же час суд приймає до уваги ту обставину, що предметом спору між сторонами є виключно суми нарахувань на погашену основну заборгованість. Заявлені у даній справі вимоги АТ "НАК Нафтогаз України" стосуються стягнення не основного боргу, а стягнення 3% річних та втрат від інфляції. При цьому, суд враховує те, що основний борг за договором №3439/18-БО-6 від 04.10.2018 сплачено відповідачем у повному обсязі до відкриття провадження у цій справі, що не заперечується позивачем.

Суд також приймає до уваги, що відповідач є єдиним постачальником життєзабезпечуючої послуги з постачання теплової енергії на території м.Бахмут, м.Соледар та Бахмутського району, на якого чинним законодавством покладено обов`язок по безперебійному забезпеченню споживачів комунальними послугами (теплопостачання та гаряче водопостачання); предметом договору №3439/18-БО-6 від 04.10.2018 є поставка природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями; підприємство відповідача отримує доходи виключно від реалізації теплової енергії споживачам і має обмежені джерела фінансового ресурсу протягом опалювального сезону, а субвенції, які надаються державою, не мають постійного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, що підтверджується поданими ТОВ «Бахмут-Енергія» доказами.

Позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання або погіршення матеріального стану АТ "НАК Нафтогаз України", саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору. Наведені ним аргументи проти задоволення заяви відповідача не підтверджені жодним доказом.

Строк відстрочення, який просить надати відповідач, не є значним (біля шести місяців) і не перебільшує визначений ч.5 ст.334 ГПК України річний термін з дня ухвалення рішення.

Дійсно, на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява N 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява N 36575/02, ухвала від 07.10.2003).

На переконання суду, строк відстрочення виконання рішення у цій справі, який просить надати відповідач, не може бути визнаний надмірним і не розглядається як такий, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції.

З огляду на матеріали справи, аргументи сторін та подані ними докази, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси як боржника, так і стягувача, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Бахмут-Енергія» про відстрочку виконання судового рішення до 01.09.2021.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 91, 123-124, 128 129, 236-239, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія" (, адреса: 84502, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, буд.41) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд.6) 885.014,33 грн. (вісімсот вісімдесят п`ять тисяч чотирнадцять гривень, 33 коп.) боргу, з яких: 467.322,65 грн. (чотириста шістдесят сім тисяч триста двадцять дві гривні, 65 коп.) - 3% річних, 417.691,68 грн. (чотириста сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто одна гривня, 68 коп.) - інфляційні втрати, крім того, відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 13.275,21 грн. (тринадцять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень, 21 коп.).

Відстрочити виконання рішення до 01.09.2021 включно.

Після набрання рішенням законної сили видати судовий наказ.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст підписано 16.03.2021.

Суддя Н.В. Величко