РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.03.2021Справа № 910/19531/20

За позовом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА»

до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА»

про відшкодування матеріальної шкоди 21 892,06 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «УКРНАФТА» (далі - позивач, ПАТ «УКРНАФТА») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС Україна» (далі - відповідач, ПРАТ «СК «ЄВРОІНС Україна») з вимогами про стягнення 21 892,06 грн, з яких: 17 495,80 грн страхового відшкодувння, 2 972,81 грн пені, 582,12 грн інфляційних нарахувань, 841,33 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі меншому, ніж загальний розмір збитків, завданих позивачу в результаті пошкодження транспортного засобу, який на праві власності належить позивачу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винною особою у якій визнано водія ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5358259 від 26.10.2018.

У позовній заяві позивач виклав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 позовну заяву ПАТ «УКРНАФТА» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

28.12.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 позовну заяву ПАТ «УКРНАФТА» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/19531/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 про відкриття провадження у справі № 910/19531/20.

25.01.2021 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-02/2023 від 19.01.2021 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісом № АМ/5358259.

25.01.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 04.01.2021 про відкриття провадження у справі № 910/19531/20 щодо правових позицій Верховного Суду в аналогічних спорах.

01.02.2021 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволені позову в повному обсязі.

08.02.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що позивач вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Заяв або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від сторін спору до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та додані до них докази, а також докази, надані Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.11.2018 о 18:00 год. у місті Івано-Франківську по вулиці Галицька, 32 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є Публічне акціонерне товариства «УКРНАФТА» (позивач), внаслідок чого була спричинена дорожньо-транспортна пригода (далі -ДТП).

Внаслідок ДТП автомобіль «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є Публічне акціонерне товариства «УКРНАФТА», зазнав пошкоджень.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_1 п. 2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.12.20218, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за шкоду, заподіяну майну третіх осіб на період з 28.10.2018 по 27.10.2019 була застрахована Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» (відповідач) на суму 100 000,00 грн, що підтверджується полісом № АМ/5358259, копія якого долучена до матеріалів справи.

Враховуючи зазначене, 15.11.2018 позивачем було подано відповідачу Повідомлення № 20893 про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком за шкоду, заподіяну транспортному засобу потерпілої особи.

26.12.2018 позивачем було подано відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування до справи № 20823.

28.02.2019 платіжним дорученням № 13888 відповідач перерахував позивачу 10 424,28 грн в якості страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП.

Проте, позивач вважає, що розмір страхового відшкодування, сплачений відповідачем не відповідає розміру шкоди, який, на думку позивача, зобов`язаний сплатити відповідача.

Так, відновлення пошкодженого у ДТП автомобіля «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було здійснено на підставі Договору про надання послуг № 106-VI від 04.07.2018, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОСИМЕТРІЯ».

В позовній заяві позивач зазначає, що загальна вартість робіт та запасних частин, необхідних для відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 38 765,14 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом виконаних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОСИМЕТРІЯ» № АС-000307 від 22.02.2019 (далі - акт № АС-000307 від 22.02.2019) (а.с. 35-37 т. 1), сплата якого підтверджується позивачем платіжним дорученням № 917 від 23.04.2019 (а.с. 38 т. 1).

Таким чином, внаслідок ДТП позивачу завдана майнова шкода, пов`язана з фактичним пошкодженням автомобіля «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , і станом на день подання позовної заяви відповідачем не в повному обсязі відшкодовані завдані позивачу збитки, у зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування за завдану майнову шкоду в сумі 17 495,80 грн, а також 2 972,81 грн пені, 582,12 грн інфляційних нарахувань, 841,33 грн 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається із матеріалів справи, вина водія транспортного засобу «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була встановлена постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.12.20218.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення страхового випадку є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність винного в ДТП водія транспортного засобу «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5358259, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» (відповідач).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з повідомленням № 20823 про дорожньо- транспортну пригоду від 15.11.2018 (а.с. 23 т. 1), а також з заявою про виплату страхового відшкодування від 26.12.2018 (а.с. 24 т.), яка була задоволена відповідачем, в наслідок чого останнім було сплачено позивачу 10 424,28 грн страхового відшкодування, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1388 від 28.02.2019 (а.с. 39 т. 1).

Обґрунтовуючи розмір суми, сплаченої позивачу, відповідач посилається на Звіт № 371-18 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складений 26.11.2018 оцінювачем Мельником І.О. (далі - звіт № 371-18 від 26.11.2018) (а.с. 51-56 т. 1), згідно якого вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 12 209,11 грн з ПДВ на запчастини та зазначає, що визначена вказаним звітом сума підлягає зменшенню на суми ПДВ (784,83 грн) та франшизи (1 000,00 грн), а відтак становить 10 424,28 грн (12 209,11 грн - 784,83 грн - 1 000,00 грн = 10 424,28 грн). Відповідачем було складено страховий акт № 20823/9 від 28.02.2019 про виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 10 424,28 грн (а.с. 49 т. 1).

Таким чином, за доводами відповідача, ним було в повному обсязі сплачено позивачу суму страхового відшкодування.

Позивач, посилаючись на Висновок експерта № 069/19 за результатами автотоварознавчого дослідження документів, пов`язаних з ремонтом автомобіля «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після ДТП від 12.11.2018, виконаний судовим експертом Даценком Г.М. 15.08.2019 (далі - висновок № 069/19 від 15.08.2019) (а.с. 73-76 т. 1), зазначив, що розмір страхового відшкодування, розрахованого суб`єктом оціночної діяльності Мельником І.А. збитку був заниженим, оскільки значення вартості ремонтних робіт, вартості деталей та запасних частин у звіті № 371-18 від 26.11.2018 та акті виконаних робіт № АС-000307 від 22.02.2019 суттєво відрізнялись.

Відповідно до висновку № 069/19 від 15.08.2019 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , проведеного ТОВ «Автосиметрія» по Договору № 106-VI від 04.07.2018, розрахованого на підставі акту виконаних робіт № АС-000307 від 22.02.2019, становить 27 290,08 грн в т.ч. ПДВ.

Позивач, в свою чергу, вважає, що з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів: акту № АС-000307 від 22.02.2019, висновку № 069/19 від 15.08.2019 та платіжного доручення № 917 від 23.04.2019, розмір страхового відшкодування, який відповідач повинен сплатити складає 17 495,80 грн (різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначеною висновком № 069/19 від 15.08.2019 (27 290,08 грн.) з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та сплаченою відповідачем сумою (10 424,28 грн), тобто 27 290,08 грн. - 10 424,28 грн = 17 495,80 грн).

Щодо вказаних доводів сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред`явлення вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Аналогічної позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2017 у справі № 910/6922/16.

У даному випадку позивачем пред`явлено до відповідача вимогу про стягнення страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що є правомірним з огляду на вищевикладене.

Так, відповідно до наданого позивачем висновку № 069/19 від 15.08.2019, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля «TOYOTA Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 27 290,08 грн в т.ч. ПДВ.

Застосування коефіцієнту фізичного зносу чітко вбачається із вказаного висновку № 069/19 від 15.08.2019.

Суд зазначає, що саме такий розмір коефіцієнту фізичного зносу (0,7) також визначений відповідачем відповідно до звіту № 371-18 від 26.11.2018.

Згідно акту виконаних робіт № АС-000307 від 22.02.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 38 765,14 грн з ПДВ.

З висновку № 069/19 від 15.08.2019 вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля було розраховано на підставі акту виконаних робіт № АС-000307 від 22.02.2019.

Враховуючи викладене, суд приймає розрахунок позивача у розмірі 27 290,08 грн фактичної вартості оціненої шкоди, здійсненого на підставі акту виконаних робіт № АС-000307 від 22.02.20199 обґрунтованим.

Щодо наданого відповідачем звіту суд зазначає, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу, крім того наданий відповідачем звіт № 371-18 від 26.11.2018 не є належним доказом визначення шкоди, у т.ч. враховуючи що він був проведений із допущенням помилок, які призвели до заниження вартості матеріального збитку.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 910/22886/16 від 01.02.2018.

Щодо тверджень відповідача про необхідність зменшення суми страхового відшкодування на суму податку на додану вартість, слід зазначити наступне.

Згідно абзац. 2 ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Отже, вказаною статтею передбачено, що у разі відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля безпосередньо на рахунок потерпілої особи сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Разом з тим, також вказується, що доплата суми ПДВ здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Позивачем доведено та документально підтверджено розмір і оплату понесених витрат на ремонт пошкодженого автомобілю, сума яких включає ПДВ, а тому відповідач повинен відшкодувати суму страхового відшкодування, яка включає в себе зазначений податок.

Таким чином, сума страхового відшкодування не підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість.

Разом з тим, суд зазначає, що при визначенні суми страхового відшкодування позивачем не було враховано франшизу за полісом АМ/5358259 - 1 000,00 грн.

Частиною 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 16 495,80 грн (27 920,08 грн (вартість відновлювального ремонту, підтверджена актом виконаних робіт № АС-000307 від 22.02.2019, висновком № 069/19 від 15.08.2019, платіжним дорученням № 917 від 23.04.2019) - 10 424,28 грн (страхове відшкодування, частково сплачене відповідачем) - 1 000,00 грн (франшиза за полісом АМ/5358259) = 16 495,80 грн).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 17 495,80 грн страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню в сумі 16 495,80 грн, оскільки при визначенні суми страхового відшкодування позивачем не було враховано франшизу за полісом АМ/5358259..

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2 972,81 грн пені за період з 07.12.2019 по 08.12.2019.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

За умовами статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З огляду на те, що заяву про виплату страхового відшкодування відповідач отримав 26.12.2018, з урахуванням положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач повинен був виплатити страхове відшкодування у строк до 26.03.2019 включно (не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування).

28.02.2019, а отже в межах строку, визначеного пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та частково сплачено його позивачу.

Враховуючи, що відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі меншому, ніж обрахований позивачем, останнім було направлено відповідачу лист № 01/01/11/06/03/01-02/1/416 від 25.04.2019 (а.с. 40-41 т. 3) з вимогою протягом 7 днів з дати отримання цього листа провести доплату страхового відшкодування з урахуванням проведених позивачем відновлювальних робіт. До листа було додано докази проведення робіт по ремонту пошкодженого транспортного засобу на спеціалізованому підприємстві разом з доказами їх оплати, а саме: копіями акту виконаних робі № АС-000307 від 22.02.2019, платіжного доручення № 917 від 23.04.2019 на суму 38 765,14 грн.

Зазначений лист та додані до нього документи були отримані відповідачем 02.05.2019, що підтверджується роздруківкою щодо відстеження поштового відправлення з офіційного сайту АТ «Укрпошта».

У відповідь на лист позивача № 01/01/11/06/03/01-02/1/416 від 25.04.2019, відповідач листом № 574 від 21.06.2019 повідомив про відхилення вимог позивача щодо проведення перерахунку розміру страхової виплати та здійснення відповідної доплати.

У позовній заяві позивач визначає початок строку порушення виплати спірного страхового відшкодування з 03.05.2019 - з дня, наступного за днем отримання відповідачем документів, що підтверджують понесені позивачем витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу. У позовній заяві позивач також, посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1138цс15, 6-2410цс16 від 13.09.2017, зазначив, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 972,81 грн пені, при цьому згідно доданого до позовної заяви розрахунку пені (а.с. 11 т. 1) пеня у наведеній сумі нарахована позивачем за період з 07.12.2019 по 08.12.2020.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що при зверненні до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування від 26.12.2018 (а.с. 24 т.), позивач не визначав суму страхового відшкодування та не долучав до цієї заяви докази проведення робіт по ремонту пошкодженого транспортного засобу на спеціалізованому підприємстві разом з доказами їх оплати (акт виконаних робі № АС-000307 від 22.02.2019, платіжного доручення № 917 від 23.04.2019 на суму 38 765,14 грн), враховуючи час складання відповідних документів. Саме листом № 01/01/11/06/03/01-02/1/416 від 25.04.2019 (отриманим відповідачем 02.05.2019) позивач звернувся до відповідача з вимогою провести доплату страхового відшкодування з урахуванням проведених позивачем відновлювальних робіт та додав докази проведення робіт по ремонту пошкодженого транспортного засобу на спеціалізованому підприємстві разом з доказами їх оплати.

Відтак, суд доходить висновку, що зобов`язання щодо здійснення доплати страхового відшкодування мало бути виконано відповідачем не пізніше 09.05.2019 (починаючи з 03.05.2019 протягом 7 днів з дати отримання листа № 01/01/11/06/03/01-02/1/416 від 25.04.2019). Відповідно, прострочення здійснення доплати страхового відшкодування, а рівно і початок нарахування пені, слід обраховувати з 10.05.2019.

За приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, нарахування пені у спірному випадку було можливе за період з 10.05.2019 по 10.11.2020. Разом з цим, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З огляду на наведене, при зверненні з даним позовом до суду 08.12.2020, стягнення пені (нарахованої за період з 10.05.2019 по 10.11.2020) було обмежене періодом часу з 07.12.2019 по 08.12.2020. Проте, період часу з 07.12.2019 по 08.12.2020 позивач помилково ототожнює з періодом часу нарахування пені до стягнення з відповідача.

З огляду на встановлене, суд відмовляє повністю у задоволенні вимоги позивача про стягнення 2 972,81 грн пені за період з 07.12.2019 по 08.12.2020.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 582,12 грн інфляційних втрат, 841,33 грн 3% річних за період з 03.05.2019 по 08.12.2020.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 993 ЦК України зобов`язання відповідача зводиться до здійснення страхової виплати, тобто, таке зобов`язання є грошовим; грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже між сторонами у справі існує грошове зобов`язання, яке виникло з позадоговірних відносин - делікту. Грошове зобов`язання у деліктних правовідносинах не є окремим видом зобов`язання, а є способом виконання зобов`язання з відшкодування шкоди.

Виходячи з цього, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи інфляційні втрати та 3 % річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом встановлено прострочення здійснення відповідачем доплати страхового відшкодування з 10.05.2019.

Здійснивши, з урахуванням вищевказаних норм чинного законодавства та фактичних обставин справи, за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» власний перерахунок інфляційних втрат на суму 16 495,80 грн за період з 10.05.2019 по 08.12.2020, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 582,12 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі 582,12 грн (в межах розрахунку позивача, оскільки нарахований судом розмір інфляційних втрат є більшим).

Здійснивши, з урахуванням вищевказаних норм чинного законодавства та фактичних обставин справи, за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» власний перерахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму 16 495,80 грн за період з 10.05.2019 по 08.12.2020, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 841,33 грн 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 783,75 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 102,00 грн та суми вартості проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 2 200,00 грн.

Судовий збір у сумі 2 102,00 грн сплачено позивачем платіжним дорученням № 5416 від 01.12.2020.

Вартість проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 2 200,00 грн сплачена позивачем платіжним дорученням № 2685 від 07.08.2019 (а.с. 71 т. 1).

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 1 715,02 грн та витрати пов`язані з проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 1 794,97 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 102; ідентифікаційний код 22868348) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» (Україна, 04053, місто Київ, провулок Несторівській, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) в особі структурного підрозділу Управління транспорту Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» (Україна, 04053, місто Київ, провулок Несторівській, будинок 3-5; ідентифікаційний код 42475044) 16 495,80 грн (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 80 коп.) страхового відшкодування, 783,75 грн (сімсот вісімдесят три гривні 75 коп.) 3% річних, 582,12 грн (п`ятсот вісімдесят дві гривні 12 коп.) інфляційних втрат, 1 715,02 грн (одна тисяча сімсот п`ятнадцять гривень 02 коп.) судового збору та 1 794,97 грн (одна тисяча сімсот дев`яносто чотири гривні 97 коп.) витрат, пов`язаних з проведенням автотоварознавчої експертизи.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 09.03.2021.

Суддя Гумега О.В.