РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2021Справа № 910/11322/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо Транс Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернет Проджектс Юкрейн"

про стягнення 48621, 94 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфо Транс Сервіс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернет Проджектс Юкрейн" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 48621,94 грн з яких 47835,60 грн основного боргу, пеня на суму 629,07 грн, 3% річних у розмірі 157,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору надання транспортних послуг №81019 від 08.10.2019 в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 позовну заяву залишено без руху.

У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 10.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 судом відкрито провадження у справі №910/11322/20; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде подано).

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 09.09.2020 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, конверт з ухвалою Господарського суду міста Києва був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" свідчить, що рішення не вручено з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Крім того відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.09.2020 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Однак, відзиву на позов відповідачем не подано.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфо Транс Сервіс" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтернет Проджектс Юкрейн" (клієнт) було укладено договір надання транспортних послуг №81019 (договір) відповідно до умов якого перевізник зобов`язується перевозити замовників клієнта та їх багаж згідно замовлення, а клієнт повинен сплатити за послуги перевізника. Клієнт зобов`язується щомісячно сплачувати за послуги перевізника згідно п.2.1 та 2.2 договору(п.п.1.1, 1.2).

У п.п.2.1, 2.2 договору сторонами погоджено, що вартість послуг перевізника розраховується згідно тарифів, що діють на момент перевезення, які зазначені в додатку №1 до договору (є невід`ємною його частиною) і називається оператором без ПДВ. Клієнт сплачує перевізнику за надані послуги шляхом перерахування на банківський рахунок перевізника їх вартості відповідно до виставлених йому перевізником рахунків-фактур протягом 5 днів з моменту їх виставлення.

Перевізник зобов`язується акти прийому - передачі виконаних робіт передати клієнту не пізніше 10-го числа наступного місяця, за тим у якому були надані послуги перевізником. Клієнт зобов`язується повернути перевізнику підписані акти прийому - передачі виконаних робіт протягом 15 днів з моменту їх отримання. У разі не повернення або ненаданні обґрунтованої відмови в підписанні, вони вважаються такими, які прийняті та підтверджені клієнтом (п.п.3.1, 3.2 договору).

Відповідно до п.7.1 договору даний договір вступає в силу з моменту підписання його уповноваженими представниками обох сторін і діє до 31.12.2019, але не може бути розірваний раніше повного виконання усіх обов`язків, передбачених договором, або які виникли у зв`язку з його виконанням. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про припинення дії договору за 30 календарних днів до терміну його закінчення, він буде вважатися продовженим ще на наступний календарний рік, і так кожного року.

Клієнт за порушення обов`язку щодо оплати вартості послуг, які надаються йому перевізником за договором, за вимогою перевізника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення (п.8.2 договору).

Належним чином підписані та скріплені печаткою факсові та відскановані копії рахунків-фактур та актів виконаних робіт, відправлених перевізником клієнту, мають силу оригіналів для здійснення оплати (п.9.6 договору).

Відповідно до додатку №1 до договору сторонами погоджено тарифи на послуги перевізника.

На підтвердження надання послуг за договором, позивачем долучено до позовної заяви акти надання послуг №320 від 30.04.2020 на суму 32545,20 грн та №437 від 31.05.2020 на суму 15290,40 грн, які підписані та скріплені печатками з боку перевізника.

Також позивачем долучені до матеріалів справи рахунки на оплату №298 від 30.04.2020 на суму 32545,20 грн та №389 від 31.05.2020 на суму 15290,40 грн.

01.07.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №176/06 від 22.06.2020 про оплату заборгованості за надані послуги на суму 47835,60 грн.

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору надання транспортних послуг №81019 від 08.10.2019 в частині оплати наданих позивачем послуг.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфо Транс Сервіс" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Виходячи із змісту укладеного між сторонами договору, він за своєю правовою природою є договором про надання послуг з елементами договору перевезення, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глав 63 та 64 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (ч.1 ст.908 Цивільного кодексу України).

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення (ст.910 Цивільного кодексу України).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2019 між сторонами було укладено договір надання транспортних послуг №81019 відповідно до умов якого позивач зобов`язується перевозити замовників відповідача та їх багаж згідно замовлення, а останній повинен сплатити за послуги позивача відповідно до мов означеного правочину.

При цьому, позивач зобов`язується передати відповідачу не пізніше 10-го числа наступного місяця, за тим у якому були надані послуги, акти прийому - передачі виконаних робі, а відповідач зобов`язується повернути позивачеві підписані акти прийому - передачі виконаних робіт протягом 15 днів з моменту їх отримання, у разі не повернення або ненаданні обґрунтованої відмови у підписанні даних актів, вони вважаються такими, які прийняті та підтверджені відповідачем.

В той же час в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували фактичне надання послуг за договором надання транспортних послуг №81019 від 08.10.2019 позивачем, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфо Транс Сервіс" не надано суду доказів направлення на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та/або будь-яким іншим способом (за допомогою електронної пошти, яка вказана у договорі тощо) актів надання послуг №320 від 30.04.2020 на суму 32545,20 грн та №437 від 31.05.2020 на суму 15290,40 грн, які підписані та скріплені печатками з боку перевізника, і які є тими первинними документами, що підтверджують факт надання відповідних послуг відповідачу, а отже, за висновками суду, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 47835,60 грн є передчасними.

Крім того суд не приймає як вірогідні докази надання позивачем послуг за договором долучені останнім до матеріалів справи прінтскріни з електронної пошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо Транс Сервіс", які свідчать про листування з представником відповідача з приводу оплати послуг, наданих у квітні та травні місяці, оскільки з наданої переписки не вбачається номер та дата правочину про який йдеться, номери, дати та суми рахунків, які надіслані для оплати та погоджена між сторонами сума наданих послуг.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо Транс Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернет Проджектс Юкрейн" про стягнення 47835,60 грн основного боргу.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача пені на суму 629,07 грн та 3% річних у розмірі 157, 27 грн як похідні позовні вимоги.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо Транс Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернет Проджектс Юкрейн" про стягнення заборгованості у розмірі 48621,94 грн відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

3. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Згідно з п.п.17.5. п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 16.03.2021.

Суддя М.Є.Літвінова