ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Черкаси справа № 925/156/21

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М. Скиби, в приміщенні суду у порядку письмового провадження розглянув справу за позовом Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище, вул. Соборна, 122-І (фактична адреса: Черкаська область, м. Монастирище, вул. Суворова, 3)

до фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни, АДРЕСА_1

про стягнення 3910,52 грн заборгованості,

без виклику та участі повноважних представників сторін.

Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» міста Монастирище звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни про стягнення 3910,52 грн заборгованості за спожиту теплову енергію та послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 29.03.2018 по 01.10.2020, з яких:

- 3724,81 грн основного боргу,

- 163,71 грн - 3% річних,

- 22,00 грн інфляційних втрат,

та відшкодування судових витрат.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.02.2021 позов прийнято судом до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглянути спір в порядку письмового провадження.

Позивач надав витяги з ЄДР на позивача та відповідача станом на момент звернення з позовом до суду та оригінали документів для огляду.

Відповідач повідомив про надання відзиву, вказав, що у тексті відзиву помилково вказано номер справи №925/1371/18. Розрахунки і доводи позивача про стягнення 3910,52 грн заборгованості відповідачем не спростовані. Контррозразунку вимоги не подано. Відзив до суду не надходив.

Адреси сторін в позовній заяві та місце проведення господарської діяльності сторонами відповідає адресам, що вказані в реєстраційних документах сторін та у витягах з ЄДРПОУ - приписи ст. 93 ЦК України.

Позивач не змінив підставу чи предмет спору. Позивач не збільшував і не зменшував розмір позовних вимог. Доказів повного погашення боргу не представив.

Сторони не змогли вирішити спір в позасудовому порядку.

Інших доказів сторонами не надано.

09.03.2021 було складено рішення суду без його проголошення - відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

10.10.2018 Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище направило фізичній особі-підприємцю Ляхевич Тетяні Вікторівні, яка є власником магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» як вбудованого приміщення в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_2, два екземпляри договору купівлі-продажу теплової енергії на вказаний магазин (а.с. 12).

Листом від 26.10.2018 №188 фізична особа-підприємець Ляхевич Тетяна Вікторівна відмовилась від укладення договору купівлі-продажу теплової енергії на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с. 13).

Протокол розбіжностей до договорів не складався.

В період з 29.03.2018 по 01.10.2020 в нежитлові приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2, власником яких є фізична особа-підприємець Ляхевич Тетяна Вікторівна, позивачам поставлялась теплова енергія та надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньо- будинкових систем теплопостачання, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради №969 від 10.02.2021 (а.с.15).

За спожиту теплову енергію Споживачу щомісяця направлялися рахунки для оплати, які ним приймалися, але оплата не проведена, що підтверджується:

- рахунком на оплату №СФ-0000387 від 19.04.2018 на суму 158,90 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000451 від 25.06.2018 на суму 58,86 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000515 від 25.09.2018 на суму 58,86 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000591 від 31.10.2018 на суму 113,50 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000691 від 30.11.2018 на суму 295,10 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000847 від 31.12.2018 на суму 295,10 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000050 від 31.01.2019 на суму 295,10 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000146 від 28.02.2019 на суму 245,59 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000305 від 31.03.2019 на суму 266,06 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000238 від 31.03.2019 на суму 58,86 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000391 від 16.04.2019 на суму 61,40 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000457 від 30.06.2019 на суму 58,86 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000527 від 30.09.2019 на суму 58,86 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000607 від 31.10.2019 на суму 81,86 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000701 від 30.11.2019 на суму 266,06 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000766 від 31.12.2019 на суму 58,86 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000049 від 31.01.2020 на суму 266,06 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000146 від 29.02.2020 на суму 266,06 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000304 від 31.03.2020 на суму 266,06 грн;

- рахунком на оплату №СФ-0000369 від 27.04.2020 на суму 61,40 грн. (а.с. 21-39).

Оплата за отриманими рахунками відповідачем не проведена. Рахунки на

оплату та вимоги позивача не визнавались такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до Робочого проекту ПМП «Політехнік» підтверджується

наявність у приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» мережі (стояків) централізованого опалення (а.с. 49-51).

За період з 29.03.2018 по 01.10.2020 у фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни виникла заборгованість за спожиту теплову енергію та надані послуги з технічного обслуговування мереж у сумі 3724,81 грн.

Позивач направив відповідачу досудове попередження (претензію) №1 від 13.01.2021 (а.с. 14).

Відповідач відповіді не надав, оплату за спожиту теплову енергію не здійснив, що стало причиною звернення Позивача до суду для захисту свого порушеного права та примусового стягнення боргу та обтяжень.

На момент звернення з позовом до суду заборгованість Відповідача перед Позивачем за спожиту теплову енергію та надані послуги за період з 29.03.2018 по 01.10. 2020 становить 3724,81 грн. Претензій по кількості та якості тепла, по якості наданих послуг - відповідачем не заявлено.

Інших доказів сторонами не подано.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи письмові доводи та пояснення сторін, господарський суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони є суб`єктами господарювання на ринку послуг та самостійними юридичними особами, що підтверджено свідоцтвами про їх державну реєстрацію, з внесенням даних в ЄДРПОУ.

Відповідно ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений на основі типового договору.

Відповідач протиправно відмовився від укладання Договорів про надання теплової енергії та житлово-комунальних послуг, що містить ознаки зловживання правом та є неприпустимим з огляду приписів ст. 13 ЦК України.

Відповідач (споживач) зобов`язаний оплачувати вартість отриманої теплової енергії та послуг з обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання відповідно до умов закону та у визначених законом порядку та строках.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Позивач зобов`язаний постачати теплову енергію на опалення приміщень за адресою багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2. Позивач в період з 29.03.2018 по 01.10.2020 передав відповідачу на опалення його приміщень теплову енергію на суму 3724,81 грн. Передача тепла не спростована і не заперечна відповідачем в належний спосіб. Сума боргу визнана відповідачем.

Нежитлове приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» як вбудоване знаходиться в багатоквартирному житлового будинку по АДРЕСА_2 та не відключено від централізованої системи опалення будинку. Відпуск та постачання теплової енергії в даний будинок здійснюється системно та централізовано приєднаними мережами. Система опалення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» є невід`ємною частиною централізованої системи опалення багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2. В нежитловому приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» відсутнє індивідуальне опалення (а.с. 16-17), відповідач не отримував дозволів на від`єднання приміщення магазину від системи комунального теплопостачання.

Факт споживання відповідачем теплової енергії та послуг підтверджується рішеннями Монастирищенської міської ради Черкаської області про початок опалювальних сезонів, підписаними актами відпуску теплової енергії та рахунками на спожиту теплову енергію та надані послуги (а.с. 40-46, 52-58).

Факт наявності заборгованості підтверджується позивачем за відсутністю оплати. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отримане тепло за спірний період з 29.03.2018 по 01.10.2020, в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, відповідач суду не подав.

Суд вважає наявними фактичні відносини отримання та споживання теплової енергії приєднаними мережами централізованого опалення в м. Монастирище, що відповідає приписам ст.ст. 4, 11 ЦК України, взаємні зобов`язання по яких виникли з вимог закону.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд враховує, що Відповідач свої зобов`язання в частині належної та повної оплати за вже отриману та використану теплову енергію належним чином не виконав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача заборгованості за поставлене тепло за період з 29.03.2018 по 01.10.2020 на суму 3724,81 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу:

22,00 грн інфляційних втрат;

163,71 грн - 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

Вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат грунтуються на приписах ст. 625 ЦК України про відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон» з урахуванням періоду прострочення, облікової ставки НБУ та встановленого індексу інфляції.

Суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення 22,00 грн інфляційних втрат, 163,71 грн. - 3% річних з відповідача, які підлягають до задоволення.

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подав доказів належного виконання зобов`язання. Відповідач не надав суду і свого контррозрахунку вимог. Суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом. Суд зазначає, що проведення оплати відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об`єктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно з положеннями ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача та стягнути на користь позивача 2 270,00 грн судового збору

Керуючись ст.ст. 8, 129, 130, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер ЄДРПОУ НОМЕР_1 , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище, вул. Соборна, 122-І (фактична адреса: Черкаська область, м. Монастирище, вул. Суворова, 3), ідентифікаційний , номер рахунку НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк»

3724,81 грн основного боргу, 163,71 грн - 3% річних, 22,00 грн інфляційних втрат та 2 270,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 09.03.2021.

Суддя Г.М. Скиба