РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2021Справа № 910/5719/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1; ідентифікаційний код: 30019801)

до Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 26, офіс 505; ідентифікаційний код: 00153117)

про стягнення 733 021, 35 грн,

Представники сторін:

від позивача: Оніщук В.М.

від відповідача: Кириленко О.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Укртрансгаз" з позовом до Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення 733 021, 35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Акціонерним товариством "Укртрансгаз" здійснено у порядку визначеному Кодексом ГТС та договором, розрахунок розміру додаткової плати відповідача за недотримання параметрів якості природного газу за період з березня 2019 по грудень 2019 на загальну суму 656 370, 77 грн, про що також були складені відповідні рахунки-фактури. У відповідача виникло зобов`язання щодо сплати такої додаткової плати в порядку та у строки, передбачені договором, зокрема, його п. 5.3. та п. 10.7. Разом з тим, у зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати означеної вище суми, позивачем було нараховано пеню в розмірі 65 499, 07 грн, 3% річних в розмірі 9 300, 47 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 851, 04 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

21.05.2020 до Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення збитків в сумі 656 370, 77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення збитків в сумі 656 370, 77 грн з доданими до неї документами повернуто без розгляду.

26.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

26.05.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи № 910/5719/20 у судовому засідання з викликом учасників справи та клопотання про продовження строку на подання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/5719/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 24.06.2020.

Також даною ухвалою суду позивачу продовжено процесуальний строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву на період не більше ніж строк дії карантину, запроваджений на території України.

24.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про зняття справи з розгляду та передачу до суду апеляційної інстанції.

24.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 24.06.2020, суд розглянувши заяву відповідача про зняття справи з розгляду та передачу до суду апеляційної інстанції, ухвалив відмовити у її задоволенні, оскільки у відповідності до п. 17.10 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із оскарженням ухвали суду від 26.05.2020 до суду апеляційної інстанції передаються матеріали оскарження. Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 24.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 22.07.2020.

22.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд поновити строк на його подання, зобов`язати позивача надати суду оригінали та належним чином засвідчені копії документів та просить суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідачем у даному відзиву містяться питання до позивача у порядку ч. 1 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні 22.07.2020 судом оголошено перерву до 19.08.2020.

17.08.2020 до Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 656 370, 77 грн.

18.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про долучення додаткових доказів до справи та застосування до позивача заходів процесуального примусу.

У підготовчому засіданні 19.08.2020 судом оголошено перерву до 30.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про поновлення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви, зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" та додані до неї документи повернуто без розгляду.

30.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про зупинення провадження у справі.

30.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли заяви відповідача, в яких відповідач просить суд долучити додаткові докази по справі.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 суд ухвалив залишити без розгляду відзив відповідача, який надійшов до суду 22.07.2020, оскільки останній подано повторно, а подачу двох однакових заяв по суті Господарського процесуальним кодексом України не передбачено. Дана інформація занесена до протоколу судового засіданні від 30.09.2020.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 суд, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження ухвалив, відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості. Дана інформація занесена до протоколу судового засіданні від 30.09.2020.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 суд ухвалив відмовити у долученні додаткових доказів по справі, а саме документів, які були подані відповідачем до суду 30.09.2020. Дана інформація занесена до протоколу судового засіданні від 30.09.2020.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 судом оголошено перерву до 21.10.2020.

12.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява, якою відповідач просить суд зобов`язати позивача надати додаткові докази по справі, а також просить суд долучити до матеріалів справи додатковий документ.

У зв`язку із перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному підготовче засідання 21.10.2020 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 розгляд справи призначено на 25.11.2020.

20.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення відповідача.

У підготовчому засіданні 25.11.2020 судом було оголошено перерву до 09.12.2020.

07.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення позивача щодо заявлених відповідачем клопотань.

У підготовчому засіданні 09.12.2020 представник відповідача надав пояснення по суті поданої 12.10.2020 заяви, яку просив суд задовольнити та зобов`язати позивача надати додаткові докази по справі. Також просив суд поновити процесуальний строк на подачу такої заяви.

Представник позивача заперечував щодо витребування додаткових документів, зазначив, що причини неподання такої заяви разом із позовом є не поважними.

Суд, розглянувши заяву відповідача від 12.10.2020 про витребування та заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку відмовити у її задоволенні з підстав необґрунтованості останньої. Дана інформація занесена до протоколу судового засіданні від 09.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.01.2021.

У судовому засіданні 13.01.2021 оголошено перерву до 03.02.2021.

27.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача з процесуальних питань.

У судовому засіданні 03.02.2021 оголошено перерву до 19.02.2021.

04.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла промова позивача у судових дебатах.

17.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення позивача.

У зв`язку з перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному судове засідання 19.02.2021 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 справу призначено до розгляду на 26.02.2021.

У судовому засіданні 26.02.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 26.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.09.2018 між АТ "Укртрансгаз" (далі - оператор) та АТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" укладений договір транспортування природного газу № за умовами якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Згідно ч. 1 п. 2.2. договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2022. цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 17.1. договору).

Позивач зазначає, що за період дії договору відповідач подавав до газотранспортної системи природний газ що не відповідає вимогам, наведеним в Кодексі ГТС, зокрема, в його п. 13 глави 1 розділу III.

У зв`язку з чим, позивачем було здійснено у порядку, визначеному Кодексом ГТС та договором розрахунок розміру додаткової плати АТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" за недотримання параметрів якості природного газу за період з березня 2019 року по грудень 2019 року на загальну суму 656 370, 77 грн, про що були складені відповідні рахунки-фактури.

Означені рахунки-фактури на загальну суму 656 370, 77 грн, як про це відзначає позивач в установленому договором порядку були надані відповідачу до сплати.

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідачем з моменту отримання рахунків-фактур на сплату додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за період з березня 2019 року по грудень 2019 року на загальну суму 656 370, 77 грн, в порушення п. 5.3. та п. 10.7. договору не було виконано зобов`язань щодо сплати такої додаткової плати, внаслідок чого, в останнього й утворилася заборгованість. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати означеної вище суми, позивачем було нараховано пеню в розмірі 65 499, 07 грн, 3% річних в розмірі 9 300, 47 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 851, 04 грн.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне:

- відсутність посилань позивача на жодні передбачені договором докази чи документи, які б підтверджують недотримання параметрів якості природного газу;

- додані до позовної заяви вимоги та додані до них документи направлені на невірну адресу Товариства, а саме: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1 від імені Філії "Оператора газотранспортної системи України" та підписані особами, які відповідно до п. 19.4. договору не є уповноваженими представниками оператора, що призначені забезпечувати положень цього договору;

- позивачем порушено вимоги п. 10.6.-10.7. та п. 19.1.-19.4. договору, а копії документів, які додані до позовної заяви не є належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами, які б підтверджували наявність у АТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" заборгованості перед AT "Укртрансгаз" за договором транспортування природного газу № від 19.09.2018.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № від 19.09.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором транспортування природного газу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ч. 1 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

В п. 3.1. договору визначено, що оператор поміж іншого зобов`язаний: своєчасно надавати послуги належної якості; здійснити додаткову оплату замовнику у разі недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в точках виходу з газотранспортної системи в порядку, визначеному цим договором.

Згідно п. 3.2 договору оператор має право, зокрема, стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему в порядку, визначеному цим договором.

За порушення вимог щодо якості газу, який подається в газотранспортну систему оператора або передається з неї оператором, стягується додаткова плата, визначена умовами цього договору (п. 5.3. договору).

Згідно п. 10.8. договору розбіжності щодо якості природного газу та розміру додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу підлягають урегулюванню відповідно до умов Кодексу або в суді. До прийняття рішення суду якість природного газу та/або розмір додаткової плати, яку відповідальна за порушення параметрів якості газу сторона зобов`язана сплатити в строк, визначений п. 10.7 договору, визначається за даними оператора.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що точка виходу - визначена точка у газотранспортній системі, в якій оператор газотранспортної системи доставляє природний газ, що знаходиться у газотранспортній системі, до іншої газотранспортної або газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або споживача, приєднаного до газотранспортної системи, або до об`єкта, пов`язаного із видобутком природного газу; точка входу - визначена точка у газотранспортній системі, в якій природний газ надходить до газотранспортної системи від об`єктів, пов`язаних із видобутком природного газу, газосховища, установки LNG, а також від інших газотранспортних або газорозподільних систем.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС відповідальним за якість газу є:

1) у точках входу (крім точок входу на міждержавному з`єднанні) - оператори суміжних систем, суміжні газовидобувні підприємства, які подають природний газ до газотранспортної системи в точці входу. У точках входу на міждержавному з`єднанні відповідальним є замовник послуг транспортування;

2) у точках виходу - оператор газотранспортної системи.

Відповідно до п. 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС визначення фізико-хімічних показників та інших характеристик (далі - ФХП) природного газу проводиться у точках входу і точках виходу.

Визначення ФХП природного газу у точках виходу газотранспортної системи проводиться оператором газотранспортної системи на умовах, визначених цим Кодексом та погоджених з операторами суміжних систем або прямими споживачами, з використанням автоматичних потокових приладів (автоматичних хроматографів та вологомірів) та/або вимірювальних хіміко-аналітичних лабораторій (п. 3 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС).

За умовами п. 4 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС точки визначення ФХП природного газу можуть знаходитись як на комерційних вузлах обліку газу (ВОГ) та пунктах вимірювання витрат газу (ПВВГ), так і на інших точках магістральних газопроводів, від яких подається газ через вищезазначені комерційні ВОГ та ПВВГ. Оператор газотранспортної системи повинен визначати точки визначення ФХП (місця відбору проб) таким чином, щоб гарантувати, що значення теплоти згоряння відібраної проби не відрізнялось більше ніж на +/- 5 % у ту саму добу від теплоти згоряння природного газу по будь-якому фізичному виходу комерційного обліку газу, на який ці значення ФХП розповсюджуються. У разі якщо до точки входу/виходу до/із газотранспортної системи природний газ надходить одночасно від різних джерел, визначення ФХП природного газу, що транспортується до точки входу/виходу ГТС, проводиться після точки змішування.

Відповідно до п. 16 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС, якщо природний газ, що не відповідає вимогам пункту 13 цієї глави, був завантажений в газотранспортну систему з причин, незалежних від оператора газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи одержує від суб`єкта, який подав у газотранспортну систему неякісний газ, додаткову оплату, визначену в договорі транспортування.

Пунктом 17 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС передбачено, що ФХП транспортованого природного газу у точках виходу повинні відповідати вимогам пункту 13 цієї глави, за винятком вимог щодо вмісту меркаптанової сірки.

Якщо природний газ, що був переданий в точках виходу з газотранспортної системи, не відповідає встановленим вимогам пункту 17 цієї глави, оператор газотранспортної системи сплачує оператору газорозподільної системи, оператору газосховищ, прямому споживачу додаткову оплату, визначену в договорі транспортування (п. 18 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС).

Так, в п. 10.1. договору визначено, що сторона, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, визначені Кодексом, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу.

Відповідальною стороною за якість газу є:

1) у точках входу (крім точок входу на міждержавному з`єднанні) - замовник (оператори суміжних систем, газовидобувні підприємства, виробники біогазу та інших видів газу з альтернативних джерел, які подають природний газ до газотранспортної системи в точці входу) - перед оператором. У точках входу на міждержавному з`єднанні - замовник - перед оператором;

2) у точках виходу відповідальним є оператор - перед замовником, який є оператором газорозподільної системи або прямим споживачем. У точках виходу на міждержавному з`єднанні - оператор - перед замовником.

Згідно п. 10.6 договору розрахунок розміру додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу проводиться щомісяця окремо по кожному параметру якості щодо природного газу на підставі даних, визначених оператором у звіті про недотримання параметрів якості природного газу, який він надає замовнику на його електронну адресу до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Сторони мають право звернутися до уповноваженого органу на проведення робіт з визначення параметрів природного газу. У разі підтвердження відповідності природного газу параметрам, визначеними Кодексом, витрати на це дослідження покриває сторона, яка вимагала його проведення, в іншому разі витрати на дослідження покриває інша сторона.

Обсяг природного газу з недотриманим значенням параметра якості Qi визначається з моменту останнього визначення ФХП газу, що відповідав параметрам, визначеним Кодексом, до моменту усунення невідповідності параметрам якості природного газу.

Сторона, яка допустила порушення щодо якості газу, зобов`язана сплачувати додаткову плату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на підставі рахунка-фактури, який надсилається на її електронну адресу іншою стороною до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем (п. 10.7. договору).

Так, із наявних в матеріалах справи розрахунків (актів) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу, зокрема, за параметром якості температури точки роси за вологою, та за параметром якості теплоти згоряння нижчим від визначених значень, вбачається, що позивачем здійснено нарахування відповідачу додаткової плати в період з березня 2019 по грудень 2019 в загальному розмірі 656 370, 77 грн.

Суд відзначає, що звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відтак, з огляду на визначені позивачем позовні вимоги, до предмету доказування у даній справі входять обставини, які свідчать про постачання відповідачем до газотранспортної системи природного газу, який не відповідав параметрам якості, визначеним Кодексом ГТС.

Означені обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих у розумінні умов договору транспортування природного газу № від 19.09.2018 та Кодексу ГТС доказів.

В п. 5.1. договору сторонами погоджено, що порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюються сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього договору.

Якість газу має відповідати вимогам щодо норм якості газу, фізико-хімічних показників та інших характеристик, визначених у Кодексі та нормативно-правових актах і відповідних стандартах, на які Кодекс має посилання (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС визначення ФХП природного газу у точках входу газотранспортної системи проводиться на комерційних ВОГ (ПВВГ) операторів суміжних систем (у тому числі суміжних газовидобувних підприємств) або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи з використанням автоматичних потокових приладів (автоматичних хроматографів та вологомірів) та/або вимірювальних хіміко-аналітичних лабораторій.

Комерційний вузол обліку природного газу (ВОГ) - вузол обліку, що застосовується для проведення комерційних розрахунків при визначенні об`єму (обсягу) транспортування (споживання/постачання) природного газу в точці комерційного обліку; ПВВХ - пункти вимірювання витрат газу.

Пунктом 6 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС точки визначення ФХП (місця відбору проб) природного газу та періодичність проведення вимірювань при використанні для визначення ФХП вимірювальних хіміко-аналітичних лабораторій узгоджуються оператором газотранспортної системи з операторами суміжних систем, суміжними газовидобувними підприємствами або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, окремим протоколом. Оператор ГТС повинен розробити, затвердити та розмістити на офіційному сайті відповідні маршрути визначення фізико-хімічних показників газу, в яких описано та схематично зображено маршрут переміщення газу від точки/точок визначення ФХП газу до точок входу або точок виходу до/з газотранспортної системи з відображенням місць відбору проб ФХП природного газу та/або встановлення автоматичних потокових приладів визначення ФХП газу. Маршрут може бути розроблений як для однієї точки виходу ГТС, так і для групи точок виходу ГТС з однаковими ФХП газу. У випадку транспортування газу до точки виходу різними маршрутами складаються і затверджуються всі можливі маршрути.

Відповідно до п. 7 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС точки входу та точки виходу до/з газотранспортної системи, через які передається природний газ з максимальною витратою за стандартних умов, що перевищує 30000 м-3/год, мають бути обладнані приладами, які на безперервній основі забезпечують контроль компонентного складу, теплоти згоряння та температури точки роси за вологою природного газу (зокрема автоматичними хроматографами та вологомірами), з можливістю дистанційного їх контролю та передачі даних підрозділам оператора газотранспортної системи. Для нових точок входу/виходу до/з газотранспортної системи, через які подається природний газ, норма щодо обладнання приладами, які на безперервній основі забезпечують контроль ФХП природного газу, є обов`язковою незалежно від величини об`єму передачі природного газу.

Отже, суд вказує, що точки входу до газотранспортної системи повинні бути обладнані приладами, які визначають ФХП газу, за невідповідність якості яких, несе відповідальність відповідач.

Водночас, в ході розгляду справи, судом встановлено, що точка входу до газотранспортної системи не обладнана ані вузлом обліку природного газу, ані приладами, які на безперервній основі забезпечують контроль компонентного складу, теплоти згоряння та температури точки роси за вологою природного газу (зокрема автоматичними хроматографами та вологомірами), тобто, приладами, які визначають ФХП.

Означені обставини позивачем не спростовуються та не заперечуються.

Разом з тим, у поданих до суду 17.02.2021 поясненнях позивач відзначає, що відповідно до п. 2 глави 2 розділу ІІІ Кодексу ГТС комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що передає природній газ. Якщо у сторони, що передає газ, відсутній комерційний ВОГ (ПВВГ), комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що приймає газ.

На переконання позивача, оскільки у відповідача відсутній комерційний ВОГ (а саме він передає природній газ), комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ сторони, яка приймає природний газ, тобто, АТ "Укртрансгаз".

Втім, дані твердження не приймаються судом до уваги, адже, вказані позивачем випадки стосуються виключно обліку природного газу, а не визначення його ФХП (зокрема, п. 2 розміщено у главі 2 розділ ІІІ Кодексу ГТС під назвою "Порядок обліку природного газу"), тоді як питання норм якості, фізико-хімічні показники та інші характеристики природного газу, що допускається до транспортування в газотранспортній системі, регулюються главою 1 вказаного розділу.

Відтак, суд звертає увагу, що з норм Кодексу ГТС вбачається, що точка входу до газотранспортної системи повинна бути обладнана приладами, які на безперервній основі забезпечують контроль компонентного складу, теплоти згоряння та температури точки роси за вологою природного газу (зокрема автоматичними хроматографами та вологомірами).

Саме за показниками вказаних приладів, які розміщуються на точці входу до газотранспортної системи, визначаються ФХП газу, який передається відповідачем та за якість якого він й відповідає.

Однак, точка входу до газотранспортної системи не обладнана приладами, які визначають ФХП.

Більш того, як встановлено судом, вимірювання ФХП природного газу здійснюється лише у точці виходу з лінійної частини газотранспортної системи АТ "Укртрансгаз", тобто після проходження природним газом застарілою, фізично зношеною газотранспортною системою довжиною приблизно 22 км, яка перебуває на балансі позивача. Означеного факту позивачем спростовано не було.

Отже, з викладено вище слідує, що фактично визначення фізико-хімічних показників природного газу здійснюється у точці виходу, а не у точці входу.

При тому, суд відзначає, що як Кодексом ГТС (п. 1 глави 1 розділу ІІІ), так і умовами укладеного між сторонами договору, зокрема, його п. 10.1., 10.6. та 10.8. визначено, що відповідальність за недотримання показників природного газу покладається на змовника виключно в тому випадку, якщо саме він порушив вимоги щодо параметрів якості природного газу та така невідповідність якісних показників газу встановлена на точці входу до газотранспортної системи.

Водночас, враховуючи, що в точці входу до газотранспортної системи відсутні прилади вимірювання ФХП природного газу, суд не вбачає за можливе покласти відповідальність за якість газу (недотримання показників якості природного газу) на замовника - АТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз".

Як про це вказувалось вище, в п. 10.6. договору сторонами було визначено, що розрахунок розміру додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу проводиться щомісяця окремо по кожному параметру якості щодо природного газу на підставі даних, визначених оператором у звіті про недотримання параметрів якості природного газу, який він надає замовнику на його електронну адресу до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Водночас, суд вказує, що в порушення положень п. 10.6. договору, звертаючись з даним позовом позивачем до позовної заяви не було додано щомісячних звітів здійснених оператором окремо по кожному параметру якості щодо природного газу на підставі яких, й зокрема можливе здійснення розрахунку розміру додаткової плати про недотримання параметрів якості природного газу.

Крім того, доказів направлення таких звітів замовнику на його електронну адресу, суду також не надано.

Разом з тим, суд відзначає, що в подальшому, після того, як відповідачем у відзиві було вказано про відсутність в нього таких звітів, позивачем по відповіді на відзив, був доданий цифровий диск DVD-R на якому розміщені копії завірених цифровим підписом представника відповідача паспортів фізико-хімічних параметрів природного газу, номінації, акти приймання-передачі природного газу за спірний період.

Однак, суд ввертає увагу на те, що звертаючись з позовом про стягнення заборгованості у вигляді додаткової плати за постачання відповідачем до газотранспортної системи природного газу, який не відповідав параметрам якості, позивач у підтвердження своїх доводів не надає первинні документи, а саме, щомісячні звіти оператора, на підставі яких АТ "Укртрансгаз" згідно до наявних в матеріалах справи розрахунків (актів) було здійснено нарахування додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу, зокрема, за параметром якості температури точки роси за вологою, та за параметром якості теплоти згоряння нижчим від визначених значень, в період з березня 2019 по грудень 2019 в загальному розмірі 656 370, 77 грн.

Разом з тим, суд відзначає, що відсутність таких звітів, як в матеріалах справи, так і у відповідача, позбавляє останнього можливості на звернення до уповноваженого органу на проведення робіт з визначення параметрів природного газу.

Що у свою чергу, в подальшому могло б слугувати в якості підстав для встановлення об`єктивної істини, зокрема, й в даній справі.

При тому, суд зазначає, що під час розгляду справи сторонами не було заявлено будь яких клопотань про призначення у справі судової експертизи.

Суд наголошує на тому, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Як про це зазначалося вище, відповідно до умов договору транспортування природного газу № від 19.09.2018 та норм Кодексу ГТС, відповідальність за неякісний газ, який поставляється до газотранспортної системи покладається на АТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз". В такому випадку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу, що і є предметом позову.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи те, що точка входу до газотранспортної системи не обладнана приладами визначення ФХП, які відповідно до норм Кодексу ГТС повинні бути встановлені на точці входу, а природний газ до точки виходу проходить відстань приблизно 22 км по трубам, які через свій технічний стан можуть безпосередньо впливати на якість цього газу, та відповідно зважаючи на відсутність первинних документів, а саме, щомісячних звітів оператора, то за таких підстав, суд дійшов до беззаперечного висновку про відсутність достеменної можливості встановити, що саме за фізико-хімічні показники природного газу, які не відповідають нормам, на які посилається позивач у позові, за які повинен нести відповідальність саме замовник, адже, з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається за можливе встановити, чи фізико-хімічні показники природного газу знизились внаслідок його проходження неякісними трубами протяжністю 22 км, чи природний газ вже був поставлений до газотранспортної системи неналежної якості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку що вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за недотримання праматерів якості природного газу у розмірі 656 370, 77 грн. не підлягають задоволенню. У зв`язку з чим, також й відсутні підстави для стягнення пені в розмірі 65 499, 07 грн, 3% річних в розмірі 9 300, 47 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 851, 04 грн.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зроблені у рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відтак, іншим доводам та міркуванням сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1; ідентифікаційний код: 30019801) до Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 26, офіс 505; ідентифікаційний код: 00153117) про стягнення 733 021, 35 грн - відмовити.

2. Судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 12.03.2021

Суддя Д.О. Баранов