РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2021Справа № 910/20001/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Паритет-К"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АФТ Індастріал"

про стягнення 150460,14 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Паритет-К" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АФТ Індастріал" про стягнення 150460,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 24.09.2019 № 24-09-2019/1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/20001/20, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

29.01.2021 від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 24.12.2020 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03124, м. Київ, провулок Радищева, 18 (номер відправлення 826), яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 24.12.2020, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 31.12.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 826.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористався, відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Паритет-К" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АФТ Індастріал" (продавець) укладено договір № 24-09-2019/1.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору у порядку та на умовах даного договору продавець зобов`язується здійснити поставку, а покупець прийняти та оплатити гідравлічний листозгинальний прес ERMAKSAN SpeedBend Pro 1270-60 2019 року випуску, іменований далі Обладнання, перелік та комплектність якого наведена в Специфікації (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною даного договору. Продавець гарантує, що обладнання, яке поставляється, виготовлено компанією-виробником ERMAKSAN MAKINA SANAYI VE TICARET A.S. (м. Бурса, Туреччина), відповідає всім вимогам технічних умов підприємства-виробника, а також технічним регламентам України. Обладнання по даному договору постачається нове, тобто таке, що не було у використанні.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що вартість поставленого обладнання, вказана у специфікації до даного договору і на момент укладення договору складає 1172167,10 грн. Вартість обладнання сформована продавцем з урахуванням виконання всіх зобов`язань, покладених на продавця за цим договором. З урахуванням того, що вартість обладнання, яке є предметом поставки за даним договором включає в себе імпортну складову. Сторони також погодили еквівалент вартості обладнання в іноземній валюті - Євро в сумі 43000,00 Євро. Також у специфікації сторони зафіксували курс євро до гривні для розрахунку еквівалента вартості обладнання на день укладення договору. Сторони дійшли згоди для розрахунку еквіваленту вартості обладнання в євро прийняти курс продажу євро на Міжбанківській валютній біржі України, який на 23.09.2019 складає 26,7252 грн/євро.

Пунктом 2.5.1 договору передбачено, що покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату за обладнання банківським переказом безготівкових коштів у національній валюті України у розмірі 20 % від еквіваленту в Євро вартості обладнання, яка вказана у специфікації, що складає еквівалент з урахуванням ПДВ 8600,00 Євро, протягом 3 (трьох) банківських днів після укладення сторонами цього договору.

Позивач виконав вимоги п. 2.5.1 договору 27.09.2019, перерахувавши безготівковим переказом на рахунок відповідача попередню оплату у розмірі 231842,24 грн, що еквівалентно 8600,00 Євро на дату проведеного платежу та підтверджується долученою до позовної заяви копією платіжного доручення №868 від 27.09.2019.

Відповідно до п. 3.2 Договору датою початку відліку строку поставки обладнання є календарний день, наступний за днем виконання покупцем пункту 2.5.1 даного договору.

Строк поставки обладнання вказується у специфікації договору. Строк поставки обладнання складає 60 календарних днів ( п. 3.1 договору).

Враховуючи вищезазначене, відлік перебігу строків починається з 28.09.2019, тобто з наступного дня після проведення позивачем передоплати.

Платіжним дорученням № 903 від 04.11.2019 позивачем здійснено попередню оплату відповідачу в сумі 572336,93 грн з призначенням платежу - попередня оплата за обладнання, зг.рах. № 191 від 01.11.2019, дог. № 24-09-2019/1 від 24.09.2019.

Відповідач листом вих. №67 від 27.11.2019 за підписом директора ТОВ «АФТ Індастріал» Старицького Ю.І., повідомив позивача, що не встиг закінчити підготовку обладнання і вимушений запланувати відвантаження на 28.11.2019 та встановлення обладнання на 29.11.2019.

Відповідно до видаткової накладної № 136 від 28.11.2019 обладнання було отримано позивачем 28.11.2019. енергетиком Кайрод Іваном Вікторовичем на підставі довіреності № 23 від 28.11.2019. Позивачем не оспорюються та не заперечуються повноваження особи, що підписала видаткову накладну на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до п. 1.5 Договору «Листозгин б/у» по даному договору поставляється на умовах EXW (Інкотермс 2010), місце поставки/розвантаження - склад покупця, розташований за адресою: 16610, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Носовський шлях, 3-В.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № РО136 від 02.12.2019 обладнання було відправлено за адресою: вул. Носовський шлях, 3-В, м. Ніжин, Чернігівська обл., 16610.

У матеріалах справи містяться умови доставки і введення в експлуатацію обладнання (додаток № 2 до договору № 24-09-2019/1 від 24.09.2019), які погоджені та підписані сторонами договору та передбачають доставку вантажу до міста Ніжина.

В матеріалах справи міститься оцінка стану «Листозгиб б/у» додаток № 5 до договору № 24-09-2019/1 від 24.09.2019, в якому продавець підтверджує, що попередньо провів огляд «Листозгиба б/у», технічний стан «Листозгиба б/у» задовільний, претензій і зауважень до стану чи/або комплектації та/або якості немає, вказаний додаток підписаний позивачем та відповідачем.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що передача обладнання здійснюється в три етапи: -Попередня - по найменуванню, вазі і/чи кількості тарних місць;

-Товарна - по кількості, комплектності і номенклатурі;

-Якісна - по якості.

Пунктом 3.15 договору передбачено, що право власності на обладнання переходить від продавця до покупця після повної оплати обладнання за договором. Обов`язки продавця в частині поставки обладнання вважаються виконаними з моменту переходу права власності на нього до покупця.

Приймання обладнання по кількості, комплектності і номенклатурі здійснюється покупцем у присутності уповноваженого представника продавця, після збірки і підключення обладнання на місці його експлуатації. Товарне приймання обладнання закінчується підписанням уповноваженим представником покупця видаткових накладних. Приймання обладнання за кількістю здійснюється після завершення робіт по вводу обладнання в експлуатацію. У випадку виявлення при прийманні обладнання невідповідності його за якістю, кількістю, комплектністю і номенклатурі покупець має право відмовитись від приймання обладнання. В подальшому з метою врегулювання спірних питань сторони керуються діючим законодавством України (п. 3.16-3.18 договору).

Пунктом 2.5.4, 2.6 договору передбачено, що покупець зобов`язується здійснити кінцевий розрахунок за обладнання банківським переказом безготівкових коштів - в національній валюті України в розмірі 2150,00 Євро, що еквівалентно (з урахуванням ПДВ 20%) в Євро вартості обладнання, вказаній в специфікації (додаток № 1 до даного договору), що складає 5 (п`ять) % від вартості обладнання. Даний платіж здійснюється по курсу продажу євро на Міжбанківській валютній біржі України в день, який передує дню поставки обладнання, протягом 5 (п`яти) банківських днів після введення в експлуатацію обладнання у відповідності до п. 3.20 даного договору, а також з урахуванням положення пункту 2.6 даного договору. Кінцева вартість обладнання , що поставляється згідно даного договору визначається видатковою накладною на поставку обладнання і складає суму всіх платежів (включає залік зустрічних однорідних вимог) за обладнання визначається з урахуванням індексації.

Пунктом 3.19 Договору передбачено, що про виявлення при прийманні недоліків в обладнанні сторонами складається відповідний акт з зазначенням всіх виявлених недоліків, а також строки на їх усунення.

Пунктом 3.20 даного договору встановлено, що після усунення зазначених недоліків сторони зобов`язані завершити процес приймання-передачі обладнання протягом 3 (трьох) днів. Після підписання покупцем видаткових накладних на обладнання, претензії по його кількості до розгляду не приймаються.

Сторонами складено акт 11.12.2019 про некомплектність станка «Гідравлічний листозгинальний прес ERMAKSAN SpeedBend», в якому зазначено про встановлення обставин, що комплектність товару не відповідає умовам договору, а саме: 1. Відсутня гідравлічна система фіксації нижнього і верхнього інструменту; 2. Відсутня 3Д програма для установки на комп`ютері технолога, з можливістю віддаленого доступу; 3. Відсутня інструкція по програмуванню станка. Акт підписаний представниками позивач та відповідача. Строк доставки і усунення виявлених недоліків: по п. 1 до 31.01.2020, по п.п. 2, 3 до 31.12.2019.

Відповідно до специфікації до договору обладнання - Гідравлічний листозгинальний прес ERMAKSAN SpeedBend має бути поставлено протягом 60 календарних днів,. Дата початку відліку строку - з дати виконання покупцем п. 2.5.1 договору.

На думку позивача, оскільки відповідачем не усунено недоліки, які зазначені в акті від 11.12.2019 про некомплектність станка «Гідравлічний листозгинальний прес ERMAKSAN SpeedBend», то обладнання вважається непоставленим та застосовується до відповідача п. 4.3 договору № 24-09-2019/1 від 24.09.2019, яким передбачено пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого в строк Обладнання за кожний день прострочення, а також відповідальність у відповідності зі ст. 625 ГПК України.

Згідно з п. 3.21 договору продавець зобов`язаний здійснити введення в експлуатацію поставлене обладнання за місцем його постійної експлуатації, офіційно вказаної покупцем, і провести інструктаж спеціалістів покупця протягом 10 робочих днів з моменту завершення товарного приймання обладнання і отримання відповідного замовлення від покупця, в порядку і на умовах розділу 6 даного договору, за умови виконання останнім технічних вимог, зазначених в додатку № 3, що повинно бути підтверджене оформленою і підписаною формою ДГ-1 (декларація готовності).

Як вбачається з п. 3.22 договору, після закінчення введення в експлуатацію обладнання і інструктажу персоналу, сторони підписують акт введення в експлуатацію, що вважається підтвердженням того, що обладнання прийнято по якості і обов`язки покупця, в частині введення в експлуатацію обладнання і інструктажу персоналу, вважається виконаним.

Доказів введення обладнання в експлуатацію суду надано не було.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 3.16 договору, приймання обладнання по кількості, комплектності і номенклатурі здійснюється покупцем в присутності уповноваженого представника продавця, після збірки і підключення обладнання на місці його експлуатації. Товарне приймання обладнання завершується підписанням уповноваженим представником покупця видаткових накладних.

В матеріалах справи міститься копія видаткової накладної № 136 від 28 листопада 2019 року, відповідно до якої енергетик ОСОБА_1 за довіреністю №23 від 28.11.2019 отримав гідравлічний листозгинальний прес SpeedBend Pro1270-60.

Проте, актом від 11.12.2019 сторони обумовили поставку некомплектного обладнання. Відповідач не заперечив обставин, викладених у акті та не спростував свого обов`язку усунути недоліки, які зазначені у акті.

Відповідач був належним чином повідомлений про наслідки не подання відзиву та доказів у спростування викладених у позові обставин.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 682 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності. Якщо договором купівлі-продажу не встановлено умов щодо комплектності товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, комплектність якого визначається звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться.

Отже, як зазначено позивачем та не заперечено відповідачем товар був поставлений позивачу не комплектний.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суду не було надано належних, допустимих та вірогідних доказів того, що відповідач виконав свої договірні зобов`язання належним чином.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 4.3 Договору, за невиконання своїх зобов`язань за прострочення в поставці обладнання продавець виплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого в строк Обладнання за кожний день прострочення, а також несе відповідальність у відповідності зі ст. 625 ГПК України.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 01.02.2020 (після спливу граничного строку на усунення недоліків) по 09.12.2020 у сумі 150460,14 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд відзначає, що позивачем не було враховано шестимісячне обмеження нарахування пені, яке передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України та відповідно розраховано пеню за 313 днів, а не шість місяців.

Суд здійснив перерахунок пені за період з 01.02.2020 по 01.08.2020, відповідно до якого сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 100498,92 грн

Суд наголошує, що відповідач не скористався своїм правом на заперечення та спростовування доводів позивача викладених у позовній заяві, відзив не подав, про наслідки був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

З огляду на зазначене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог на суму 100498,92 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 28800,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу до позову було долучено договір про надання правничої допомоги № 93/2020 від 01.07.2020, укладений між Адвокатським об`єднанням "Адвокатська фірма "Єфімов та партнери" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Паритет-К".

Позивачем долучено ордер на надання правової допомоги ТОВ "Паритет-К" адвокатом Єфімовим О.М. (який входить до складу учасників Адвокатської фірми "Єфімов та партнери"). Підтвердженням того, що Єфімов О.М є адвокатом свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія № 171 від 17.09.2002.

Згідно п. 1.1 договору замовник замовляє, а виконавець приймає на себе зобов`язання з якісного та своєчасного надання замовнику послуг, а замовник зобов`язується приймати та своєчасно оплачувати належним чином надані послуги.

Тобто вказаний договір передбачає загальне обслуговування клієнта щодо надання йому юридичних послуг.

Пунктом 2.6 договору визначено, що за результатами кожного етапу надання послуг, або у межах визначених спільно із замовником періодів часу, виконавець направляє замовнику звіти про надані послуги та акти прийому-передачі послуг. Датою фактичного надання результатів послуг виконавцем і їх прийняття замовником є дата підписання акту прийому послуг. Сторони досягли згоди, що оплата послуг, наданих у зв`язку з виконанням предмету цього договору, на день підписання договору встановлюється в залежності від посади співробітника виконавця, який безпосередньо виконує конкретне замовлення і складає без урахування ПДВ: керуючий партнер - 3000,00 грн за годину; заступник керуючого партнера - 2700,00 грн за годину, адвокат - 2500,00 грн за годину, помічник адвоката - 2200,00 грн за годину.

Тобто надання правової допомоги та визначення її вартості за даною справою має бути підтверджено звітами та актами наданих послуг.

Проте позивачем не надано суду доказів в підтвердження вартості робіт адвоката та обставин щодо їх надання (акт надання послуг). Також, позивачем не надано доказів понесення витрат на правову допомогу.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, з умов статті 221 та ч. 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення судового рішення з поданням відповідних доказів в підтвердження їх понесення, можливе лише у випадку розгляду справи в порядку загального позовного провадження з про веденням судових дебатів, під час яких стороною і заявляється про понесення нею таких витрат, у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2, 3, 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як було зазначено вище дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, про що позивачу було відомо, оскільки, він отримав ухвалу про відкриття провадження у справі. Отже в рамках даної справи судові дебати не проводились, а тому норма ст. 221 ГПК України в даному випадку не застосовується.

При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, які мають бути подані до початку розгляду справи по суті, тобто протягом 30 днів, з дня відкриття провадження у справі.

Отже, позивач зобов`язаний був подати наявні в нього докази в підтвердження витрат на правову допомогу разом з заявами по суті спору (позовна заява, відповідь на відзив).

Однак, в порушення вимог процесуального законодавства позивач не подав доказів понесення витрат на правову допомогу на підставі яких суд мав би можливість визначити реальний розмір наданих послуг з правової допомоги та їх вартість.

Суд не вбачає підстав для покладення на відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 28800,00 грн

Витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АФТ Індастріал» (03124, м. Київ, провулок Радищева, 18, ідентифікаційний код 38855155) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Паритет-К» (04050, м. Київ, вулиця Глибочицька, 40 літера Х, ідентифікаційний код 21488112) пеню у розмірі 100498 (сто тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн 92 коп., судовий збір у розмірі 1507 (одна тисяча п`ятсот сім) грн 48 коп.

3.В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 49961,22 грн - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Усатенко