ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021 року м.Дніпро Справа № 904/2256/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікспак" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року у справі № 904/2256/20 (суддя Фещенко Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фабрика "Сімі", м.Васильків, Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікспак", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 0205/19 від 02.05.2019 року у загальному розмірі 64 520,80 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.05.2020 року),-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись до господарського суду, просив (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог №19797/20 від 06.05.2020 року), стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 50 000 грн. 00 коп., 5 712 грн. 58 коп. пені, 6 428 грн. 80 коп. штрафу та 2 379 грн. 42 коп. - 10 % річних.

В обґрунтування позовних вимог посилався на порушення відповідачем договору купівлі-продажу № 0205/19 від 02.05.2019 року в частині оплати за отриманий товар.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року у справі №904/2256/20 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікспак" (49041, м. Дніпро, вулиця Стартова, будинок 11-А; ідентифікаційний код 32502186) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фабрика "Сімі" (08600, Київська область, м.Васильків, вулиця Володимирська, будинок 92; ідентифікаційний код 37184114) 50 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 5 712 грн. 58 коп. - пені, 6 428 грн. 80 коп. - штрафу, 2 363 грн. 02 коп. - 10% річних та 2 101 грн. 47 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Прийняте рішення суд мотивував тим, що поставлений 30.10.2019 року згідно видаткової накладної №16393 товар не був сплачений позивачем у повному обсязі, що свідчить про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Мікспак" вимог ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України і є підставою для стягнення заявлених позивачем сум.

Задовольняючи вимоги частково, суд зазначив на допущену позивачем помилку при розрахунку 10% штрафу.

Не погодившись з рішенням суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мікспак" подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач вважає рішення незаконним, безпідставним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам справи.

Скаржник вважає, що:

- видаткова накладна №16393 від 30.10.2019 року не відповідає вимогам п.п.2.2.1 договору, а надані позивачем акт звірки від 31.12.2019 року та податкова накладна на суму 64 288,00 грн. не можуть бути визнані судом належними та допустимим доказами факту отримання відповідачем товару, оскільки не є первинними документами;

- враховуючи п.3.3 договору оплату за поставлений товар на суму 14 288,00 грн. відповідачем було здійснено своєчасно, в добровільному порядку та до настання зобов`язання щодо сплати.

Апелянт не погоджується з доводами суду про відповідність спірної видаткової накладної умовам договору та порівняння її з копіями видаткових накладних № 12961 від 03.09.2019, № 12962 від 03.09:2019 та № 13039 від 04.09.2019 року, які не мають відношення до даної справи і які позивач міг безперешкодно виготовити та зробити на них ту ж невідому "галочку", наявністю якої він підтверджує отримання товару відповідачем.

Вказує, що:

- посилання суду на те, що відповідачем не було надано доручення на свою довірену особу спростовується тим, що таке доручення було передано позивачу та у відповідача його бути не може;

- судом не встановлено факту передачі товару відповідачу саме у повному обсязі за спірною видатковою накладною, не взято до уваги акт приймання-передачі товару від 30.10.19 б/н, підписаний уповноваженим заступником завідувача складу відповідача №2 Тимошевським В.В., яким визначено, що товару було поставлено на 14 288,00 грн. у відповідній номенклатурі;

- судом проігноровано той факт, що з самого початку розгляду справи відповідач займав незмінну позицію стосовно того, що йому не було надано екземпляр спірної видаткової накладної;

- часткове постачання товару здійснювалось найманим перевізником за рахунок позивача; по факту, перевізник приїхав без супровідних документів;

- у відповідача не було жодної можливості зробити відмітку у видатковій накладній, оскільки її не було надано, а від підпису у акті найманий водій відмовився, що було зафіксовано відповідачем у тому ж акті.

- судом невірно застосовано норму цивільного матеріального права, а саме ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, проігноровано той факт, що позивачем не доведено факт передачі товару у повному розмірі, відповідач не отримав товаророзпорядчих документів.

Відповідач просить суд скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року у справі №904/2256/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи. Вважає оскаржуване судове рішення законним та обгрунтованим. Просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні вимог відповідача.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст.662 Цивільного кодексу України унормовано, що Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

З матеріалів справи вбачається, що 02.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича фабрика "Сімі" (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мікспак" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 0205/19 (том 1 а.с.12-14).

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товари, асортимент, кількість, ціна, а також інші характеристики яких вказані в рахунках-фактурах, податкових, видаткових накладних, надалі за текстом договору товари.

Згідно умов договору сторони погодили, що:

- товари поставляються партіями; розмір, вартість та асортимент відповідної партії узгоджується сторонами та фіксуються в рахунках-фактурах та накладних (п.1.3);

- загальна суму по договору визначається сумою по видатковим накладним, якими оформлюється кожна партія товару отриманого покупцем від продавця протягом дії договору (п.1.4.);

- доставка товарів здійснюється транспортом і за рахунок покупця, можлива доставка транспортом і за рахунок продавця у випадку замовлення не менш, як на 150 000,00 грн. (п.2.1.);

- доказом передачі товару у власність покупця є видаткова накладна, оформлена належним чином: підпис уповноваженої особи, печатка або штамп покупця, доручення на отримання партії товару з посиланням на номер і загальну суму, вказану у видатковій накладній;

- претензії по кількості товару відмічаються під час приймання товару в накладній та підтверджуються підписом представника покупця (п.2.4.);

- ціни за товар обумовлюються сторонами в видаткових накладних, інших додатках до договору, які є невід`ємною частиною (п.3.1.);

- ціни, які зазначені в видаткових накладних, інших додатках на окрему партію товару, є фіксованими і не можуть бути змінені в односторонньому порядку (п.3.2. )

- оплата покупцем кожної партії товару проводиться з відстрочкою платежу на 30 календарних днів по безготівковому розрахунку (п.3.3.);

- розрахунки між сторонами за товар здійснюються в гривнях шляхом перерахування відповідних коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.3.4).

Спірним у даній справі є факт поставки товару позивачем відповідачу за видатковою накладною №16393 від 30.10.2019 року (том 1 а.с.9).

Позивач за змістом позовної заяви стверджував про отримання відповідачем товару за вказаною видатковою накладною та часткову оплату в розмірі 4 288,00 грн.

Пізніше, позивач надав суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій вказував про те, що 04.03.2020 року позивачем отримано оплату за видатковою накладною №16393 від 30.10.2019 року в сумі 10 000,00 грн. (том 1 а.с.50). В зв`язку з цим позивач провів перерахунок належних до стягнення сум.

Матеріали справи свідчать, що позивач при поданні позову посилався на те, що оригінал згаданої видаткової накладної ним втрачено і просив витребувати другий екземпляр накладної у відповідача. Пізніше, позивач заявив про наявність у нього видаткової накладної №16393 від 30.10.2019 року та долучив її до матеріалів даної справи (том 1 а.с.53).

Згідно змісту видаткової накладної №16393 від 30.10.2019 року відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 64 288,00 грн. (том 1 а.с.54).

Видаткова накладна містить печатку підприємства відповідача та підпис в графі "Отримав (ла) ".

Правова позиція відповідача щодо заявлених до нього вимог викладена у відзиві на позов та в апеляційній скарзі.

Так, відповідач зазначає на неналежність та недостовірність вказаного доказу, оскільки неможливо встановити особу, що товар отримала, так як в накладній не зазначено прізвище ім`я та по-батькові отримувача і позивачем не надано доручення особи, що отримала товар.

Колегія суддів щодо вказаних доводів зазначає, що заперечуючи факт отримання товару за спірною видатковою накладною, відповідач не надає пояснень та спростувань доводів позивача про часткову оплату ним за видатковою накладною №16393 від 30.10.2019 року товару на суму 14 288,00 грн.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи відповідача про часткове постачання товару на суму 14 288,00 грн. без надання супровідних документів, погодження сторонами про допоставку товару постачальником в повному обсязі, невиконання позивачем такої поставки, суперечать умовам договору № 0205/19 від 02.05.2019 року, зокрема пунктам 1.3. та 2.4.

Як вказано вище, сторонами погоджено, що кількість товару, який постачається, обумовлюється в видатковій накладній, а претензії по кількості товару відмічаються під час приймання товару в накладній та підтверджуються підписом представника покупця.

Докази погодження та поставки товару саме на суму 14 288,00 грн. відповідачем не надано.

Доводи скаржника про неможливість зробити відмітку про часткову поставку товару за вказаною накладною оскільки її не було надано покупцю, колегією суддів оцінються як необгрунтовані та такі, що суперечать діям відповідача по частковій оплаті отриманого товару.

Колегія суддів поділяє доводи оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині оцінки доказів.

Так, оригінал спірної видаткової накладної оглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні. Крім того, шляхом порівняння інших видаткових накладних, як долучених для порівняння в матеріали справи, так і оглянутих у судовому засіданні, судом зроблено висновок про те, що в силу ділового обороту, що склався між сторонами, у видаткових накладних інформація щодо прізвища та ініціалів особи, яка отримує товар, сторонами не зазначалась. Вказаний недолік при поставці іншого товару заперечень покупця не викликав.

Крім того, спірна видаткова накладна містить печатку покупця. Доводи апелянта про необов`язковість такого реквізиту відхиляються колегією суддів, оскільки докази оцінюються судом в сукупності.

Щодо відсутності довіреності на особу, що прийняла товар за спірною видатковою накладною, колегія суддів зазначає на наступне:

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Суд вірно зазначив, що підписана відповідачем спірна видаткова накладна на отримання товару є підставою для виникнення у нього зобов`язання з оплати.

Спростуванням доводів апелянта є вчинення ним дій з часткової оплати отриманого товару. Дана обставина досліджена судом першої інстанції і підтверджується банківською випискою за період з 01.09.2019 року по 22.07.2020 року (том 1 а.с.168 зворот).

За змістом ст.ст.73,74 Господарського процесуального кодексу України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд обґрунтовано зазначив, що господарська операція згідно видаткової накладної №16393 від 30.10.2019 року відбулася і цей висновок суду скаржник не спростував.

Його посилання на те, що судом невірно застосовано ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, проігноровано той факт, що позивачем не доведено факт передачі товару у повному розмірі, відповідач не отримав товаророзпорядчих документів є необґрунтованими та спростовуються діями відповідача, оскільки він не скористався наданим йому законом (ст.666 Цивільного кодексу України) правом повернути товар, відмовитись від договору чи встановити строк для надання необхідних товаросупровідних документів, крім того, відповідач вчинив дії з часткового виконання договору щодо оплати.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення передбачено ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Щодо доводів апелянта про помилковість висновку суду що строк оплати є таким, що настав, то вони суперечать змісту п.3.3 договору. Доведено, що товар отримано відповідачем 30.10.2019 року, часткову оплату проведено 18.02.2020 року в сумі 4 288,00 грн. та 04.03.2020 року в сумі 10 000,00 грн. До суду позивач звернувся 24.04.2020 року. Отже, на час його звернення до суду строк оплати відповідно до п.3.3 договору є таким, що настав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів щодо стягнення судом штрафу, пені та 10% річних апелянт не вказує.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що висновки оскаржуваного рішення відповідач не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Оскаржуване рішення слід залишити без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року у справі №904/2256/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мікспак".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко