Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1438/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Компанець М.Б, ордер серії КВ №849439 від 11.01.2021;

від відповідача: ФОП Сіденко О.В. (був присутній в судовому засіданні 15.02.21);

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" (м.Львів)

до Фізичної особи-підприємця Сіденка Олександра Васильовича (м.Житомир)

про стягнення 28353,77грн (згідно із заявою про зменшення розміру позовних вимог №ЮНП/12 від 21.12.2020),

з перервою в судовому засіданні з 15.02.2021 до 10.03.2021 згідно із ст.216 ГПК України

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сіденка Олександра Васильовича 47810,37грн заборгованості, яка виникла на підставі договору поставки №КФ-13/02-041 від 13.02.2019, з яких: 47088,27грн основного боргу; 577,70грн пені та 144,40грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем умов договору поставки №КФ-13/02-041 від 13.02.2019 в частині оплати отриманого товару.

Ухвалою господарського суду від 11.12.20 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.01.21.

29.12.20 на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог №ЮНП/12 від 21.12.20, у якій останній просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Сіденка Олександра Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" 28353,77грн заборгованості, з яких: 26815,00 основного боргу; 792,91грн пені; 156,07 3% річних; 589,79грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 12.01.21 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог №ЮНП/12 від 21.12.20 та постановлено вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сіденка Олександра Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" 28353,77грн заборгованості, з яких: 26815,00 основного боргу; 792,91грн пені; 156,07 3% річних; 589,79грн інфляційних втрат; продовжено строк розгляду справи по суті, застосувавши ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; відкладено розгляд справи по суті на 15.02.21.

18.01.21 на поштову адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог №ЮНП/01 від 13.01.21, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 28865,40грн, з яких: 26815,00грн заборгованості за поставлений товар; 973,15грн пені, 243,27грн 3% річних та 833,98грн інфляційних. У поданій заяві позивач також просить поновити процесуальний строк для збільшення розміру позовних вимог та прийняти заяву до розгляду (т.1, а.с.122-124).

Клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про збільшення позовних вимог обґрунтоване, зокрема тим, що під час розгляду справи були виявлені дані, що потребують уточнення та вказують на необхідність збільшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 15.02.21 суд відмовив у поновленні пропущеного строку для подання заяви про з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Отже, відповідно до ст.46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог виключно в межах встановленого цим Кодексом строку,

Як було зазначено вище, ухвалою господарського суду від 11.12.20 про відкриття провадження у справі №906/1438/20 її розгляд було вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи по суті розпочався 12.01.21, при цьому позивач скористався своїм процесуальним правом та подав заяву №ЮНП/12 від 21.12.20, якою зменшив суму основного боргу, натомість додатково заявив до стягнення інфляційні втрати, які не були заявлені під час подання позовної заяви та збільшив період нарахування штрафних санкцій, отже, повторна подача заяви про збільшення розміру позовних вимог у даній справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження суперечить нормам чинного процесуального законодавства.

У той же час клопотання позивача про поновлення ТОВ "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог у даній справі задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 118 цього Кодексу право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Частиною другою цієї Статті передбачено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. (ч.ч.1, 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України)

Проте судом встановлено, що до заяви про поновлення строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачем не було долучено доказів, які підтверджують об`єктивну неможливість подання цієї заяви в установлений законом строк.

Крім того, суд констатує, що неодноразове здійснення представником позивача перерахунку та збільшення періоду нарахування штрафних санкцій не підтверджує поважності причин пропуску встановленого законом строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, клопотання позивача про поновлення строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог задоволенню не підлягає.

Оскільки строк на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог у цій справі фактично закінчився 12.01.21, а така заява подана позивачем до суду 14.01.21, про що свідчить штемпель на поштовому конверті (т.1, а.с.129), а також враховуючи відсутність правових підстав для визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення, суд на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про залишення без розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог №ЮНП/01 від 13.01.21

У той же час суд звертає увагу позивача на те, що останній не позбавлений права та можливості звернутися до суду з окремим позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій до моменту виконання судового рішення у даній справі.

Відповідач відзиву на позов не надав, в судовому засіданні 15.02.21 повідомив про сплату заборгованості, надав платіжні квитанції (т.1, а.с.155).

Разом з тим, в судовому засіданні 15.02.21, на підставі усного клопотання відповідача було оголошено перерву для надання сторонам можливості провести звірку взаєморозрахунків.

Представник позивача в судовому засіданні 10.03.21 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач після оголошеної в засіданні перерви відзиву на позов не надав, в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, звірку розрахунків з позивачем не провів, доводи позивача не спростував.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

13.02.19 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" (постачальник позивач) та Фізичною особою-підприємцем Сіденко Олександром Васильовичем (покупець відповідач) укладено договір поставки №КФ-13/02-041 (а.с.13-20), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцю у визначені сторонами строки товар відповідно до заявок покупця, з врахуванням умов інших додатків до договору, а покупець зобов`язався прийняти вказаний товар та сплатити постачальнику його вартість в порядку і на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.5 договору, право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної, що засвідчує факт передачі товару покупцю та/або перевізнику (якщо поставка товару здійснюється на умовах самовивозу).

Згідно п.4.1 договору, оплата вартості партії товару за цим договором здійснюється покупцем в повному розмірі ціни, що була погоджена сторонами згідно із умовами цього договору, протягом 30 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару покупцю (дата поставки партії товару покупцю за цим договором визнається дата видаткової накладної).

За умовами п.5.1 договору, партія товару поставляється протягом 15 календарних днів з дати погодження постачальником заявки покупця.

Пунктом 11.1 сторони передбачили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.20. У разі якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії цього договору не пізніше чим за 1 календарний місяць до закінчення терміну його дії, цей договір вважається автоматично продовженим (пролонгованим) необмежену кількість разів.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 953571,07грн, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними які містяться в матеріалах справи (т.1, а.с.169-248; т.2, а.с.1-121).

Відповідач в порушення умов договору поставки №КФ-13/02-041 від 13.02.19 здійснив лише частковий розрахунок за поставлений товар на суму 926756,07грн (т.2, а.с.122-129).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений на підставі договору товар у розмірі 26815,00грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог №ЮНП/12 від 21.12.2020) про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла на підставі договору поставки №КФ-13/02-041 від 13.02.19 у розмірі 28353,77грн заборгованості, з яких: 26815,00 основного боргу; 792,91грн пені; 156,07 3% річних; 589,79грн інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Приписами ч.ч.1,2 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару на загальну суму 953571,07грн, виник кореспондуючий обов`язок оплатити його.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як передбачено ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Незважаючи на умови договору, відповідач не здійснив відповідних розрахунків у повному обсязі за отриманий товар у встановлені договором строки.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на загальну суму 26815,00грн.

Відповідач не надав суду доказів сплати вказаної заборгованості, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 26815,00грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивач просить за порушення строків проведення розрахунків стягнути з відповідача 792,91грн пені, нарахованої на підставі п.9.3 договору №КФ-13/02-041 від 13.02.19 (т.1, а.с.87).

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Пунктом 9.3 договору передбачено, що у випадку порушення покупцем строків оплати партії товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості неоплаченої партії товару, за кожен день прострочення до дати фактичної оплати партії товару.

Судом встановлено, що позивач при здійсненні нарахування пені не врахував п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", в якій зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що загальний її розмір за період з 22.10.20 по 21.12.20, який підлягає до стягнення становить 779,14рн. Вимога в частині стягнення 13,47грн пені заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ГПК України 589,79грн інфляційних та 156,07грн 3% річних.

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши розрахунок інфляційних суд дійшов висновку, інфляційні у сумі 589,79грн нараховані обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Згідно розрахунку, здійсненого господарським судом, розмір 3% річних за період з 22.10.20 по 21.12.20 складає 194,87грн, однак позивач просить стягнути 156,07грн 3% річних, що є його правом.

Відповідно ст.ст.13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 28340,30грн, з яких: 26815,00грн основного боргу, 779,44грн пені, 589,79грн інфляційних та 156,07грн 3% річних.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 13,47грн пені.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 7000,00грн, суд зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КВ№21/2362 від 14.09.20, видане Калашник Юлії Борисівні (т.1, а.с.68).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

29.12.18 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" (клієнт) та адвокатським об`єданням "Бахмач та партнери" (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги №18/31 (а.с.63-68).

Пунктом 1.1 договору №18/31 визначено, що клієнт доручає а об`єднання, відповідно до чинного законодавства , приймає на себе доручення по наданню клієнту правової допомоги та захисту його інтересів, зокрема у господарських справах

Пунктом 3.2. договору встановлено, що за надання об`єднанням (в особі визначених ним згідно із ордером адвокатів) правової допомоги (надання послуг адвоката) - виконання адвокатської діяльності за цим договором, а саме представництво адвокатами об`єднання інтересів клієнта в судах загальної юрисдикції, третейських судах, представництво інтересів Клієнта в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, надання інших послуг за окремим письмовим погодження сторін, клієнт зобов`язується виплачувати об`єднанню гонорар, в розмірі та порядку, що додатково погоджуються сторонами в окремому дорученні.

Згідно з п. 6.1. договору цей договір набуває чинності з 01.01.19 і діє до 31.12.21 включно.

11.12.20 сторонами складено доручення №02/20 до договору про надання правової допомоги №18/31 від 29.12.18, де погоджено назву та опис послуг, виплату фіксованої суми оплати за надання виконавцем професійної правничої допомоги, визначеної договором та цим дорученням у розмірі 7000,00грн ( т. 1, а.с.109).

03.12.20 складено розрахунок наданих за договором №18/31 від 29.12.18, а саме:

- надання правової інформації і роз`яснень з правових питань, що стосуються судового захисту прав та інтересів ТОВ "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" - 1год 30хв, 750,00 грн;

- аналіз договору поставки №КФ-13/02-041 від 13.02.19 щодо прав і обов`язків сторін, відповідності законодавству України та відповідальності сторін - 2 години, 1000,00грн;

- збір доказів для підготовки та подання позову до Господарського суду Житомирської області про стягнення з ФОП Сіденко О.В. заборгованості за договором поставки №КФ-13/02-041 від 13.02.19 - 3 години, 1500,00грн;

- розрахунок пені та 3% річних за неналежне виконання зобов`язань ФОП Сіденко О.В. за договором поставки №КФ-13/02-041 від 13.02.19 - 3год 30хв, 1750,00грн;

- підготовка позову про стягнення з ФОП Сіденко О.В. заборгованості за договором поставки №КФ-13/02-041 від 13.02.19 - 4год, 2000,00грн;

- представництво інтересів ТОВ "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" в суді першої інстанції у справі за позовом ТОВ "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" до ФОП Сіденко О.В. про стягнення заборгованості за договором поставки №КФ-13/02-041 від 13.02.19;

- всього 7000,00 грн ( т. 1, а.с.70-71).

Факт наданих послуг підтверджується актом №180 про виконання договору про надання правової допомоги від 28.12.20,а їх оплата - платіжними дорученням №352 від 29.12.20 в призначенні платежу якого вказано "оплата за надання правової допомоги згідно договору №18/31 від 29.12.18" (т.2, а.с.110-111).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов підлягає задоволенню, такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги. Водночас, при вирішенні питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, судом враховано факт часткового задоволення позовних вимог, а тому, з огляду на приписи ст.126, ст.129 ГПК України, судові витрати, зокрема, на правову допомогу адвоката, підлягають задоволенню у розмірі 6996,67грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" до Фізичної особи-підприємця Сіденка Олександра Васильовича задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сіденка Олександра Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕН.ПІ.Трейдінг" (79035, м.Львів, вул.Зелена, 149-Б, )

- 26815,000грн основного боргу;

- 779,44грн пені;

- 156,07грн 3% річних;

- 589,79грн інфляційних;

- 2101,00грн судового збору;

- 6996,67грн витрат, понесених на правничу допомогу.

3. В позові відмовити в частині стягнення 13,47грн пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 12.03.21

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек)