РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2021Справа № 910/11687/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ" ("TRANSLOGIST SISTEM" S.R.L.)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОЛОГИСТИК"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРГОЛОГІСТИК"

про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 40 000, 00 євро

Представники учасників справи:

Від позивача: Ковальчук В.Л.;

Від відповідача: не з`явився;

Від третьої особи: Дубров В.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ" ("TRANSLOGIST SISTEM" S.R.L.) (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОЛОГИСТИК" (далі - відповідач) про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 40 000, 00 євро.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.07.2020 ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» («TRANSLOGIST SISTEM» S.R.L.) на підставі платіжного доручення № 37 здійснило переказ на рахунок IBAN НОМЕР_1 у АТ «Перший український міжнародний банк» на користь Cargologistik LLC на оплату інвойсу № 98 ТЛС від 10.07.2020 року.

Оскільки, як зазначає позивач, між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» та ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» відсутні будь-які правовідносини, тому у ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» відсутні правові підстави для набуття грошових коштів, які надійшли від ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ», у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути вищевказану суму на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно отримані грошові кошти.

13.08.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшов супровідний лист з підтвердженням зарахування суми сплаченого судового збору до спеціального фонду державного бюджету.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 відкрито провадження у справі № 910/11687/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.09.2020.

14.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у підготовче засідання 14.09.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Конверт з ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2020, який направлявся на адресу відповідача (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 14) був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання відкладено підготовче засідання на 30.09.2020.

Представник відповідача у підготовче засідання 30.09.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Конверт з ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020, який направлявся на адресу відповідача (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 14) був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 21.10.2020.

21.10.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

21.10.2020 підготовче засідання по справі № 910/11687/20 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 призначено підготовче засідання по справі № 910/11687/20 на 11.11.2020.

05.11.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи та клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

11.11.2020 підготовче засідання по справі № 910/11687/20 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 призначено підготовче засідання по справі № 910/11687/20 на 09.12.2020.

Представник відповідача у підготовче засідання 09.12.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Конверт з ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.20220, який направлявся на адресу відповідача (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 14) був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Судом у підготовчому засіданні 09.12.2020 вирішено на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучити до участі у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРГОЛОГІСТИК" та відкладено підготовче засідання на 23.12.2020.

21.12.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи надійшли пояснення щодо позову, в яких третя особа просила суд задовольнити позовні вимоги та вказала на те, що між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» та ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675) укладений контракт № 55 про транспортно-експедиторське обслуговування перевезення вантажів залізничним транспортом від 28.04.2017.

У поясненнях третя особа зазначила, що із фіктивною компанією ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» (код 43679551) ніколи не мала жодних господарських відносин, а тому 21.07.2020 звернулась з заявою до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення - заволодіння невстановленими особами грошових коштів.

Крім того, третя особа вказала на те, що у неї відсутні рахунки у АТ «ПУМБ» МФО 334851, в т.ч. IBAN НОМЕР_1 не належить ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК».

22.12.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи та супровідний лист.

23.12.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли пояснення.

Представник відповідача у підготовче засідання 23.12.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Конверт з ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020, який направлявся на адресу відповідача (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 14) був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 закрито підготовче провадження по справі № 910/11687/20 та призначено розгляд справи по суті на 20.01.2021.

20.01.2021 судове засідання по справі № 910/11687/20 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 призначено судове засідання по справі № 910/11687/20 на 17.02.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 17.02.2021 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник третьої особи у судовому засіданні 17.02.2021 надав пояснення по справі.

Представник відповідача у підготовче засідання 17.02.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Конверт з ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021, який направлявся на адресу відповідача (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 14) був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд зазначає, що на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 14 направлялись ухвали суду по справі № 910/11687/20, проте були повернуті з відмітками про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням встановленого строку зберігання».

За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, враховуючи, що ухвали суду по справі № 910/11687/20 неодноразово направлялася відповідачу на зазначену в відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження (реєстрації) останнього, а матеріали справи не містять доказів повідомлення іншої адреси перебування відповідача, то керуючись приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що ухвали суду є такими, що вручені відповідачу.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи № 910/11687/20 Господарським судом міста Києва.

З огляду на наведене та керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача про причини неявки в судові засідання, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 17.02.2021 судом завершено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва прийшов до висновку про можливість ухвалення рішення у даній справі у відповідності до приписів ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2020 ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» («TRANSLOGIST SISTEM» S.R.L.) на підставі платіжного доручення № 37 здійснило переказ на рахунок IBAN НОМЕР_1 у АТ «Перший український міжнародний банк», на користь Cargologistik LLC (відповідач) на оплату інвойсу № 98 ТЛС від 10.07.2020 року.

21.07.2020 після повідомлення ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675), дійсного контрагента ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» про неотримання коштів ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» розпочало перевірку платежу.

Як зазначає позивач, за результатами проведеного службового розслідування ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» встановило обставини помилкового переказу.

Між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» та ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675) укладений контракт № 55 про транспортно-експедиторське обслуговування перевезення вантажів залізничним транспортом від 28.04.2017 року.

За твердженнями позивача невідомі особи, з метою заволодіння коштами ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» на загальну суму 67 500,00 євро, дізнавшись про існування довготривалих господарських відносин між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» та ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675) та знаючи про заплановані на липень 2020 року оплати від ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» на користь ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675), 24.06.2020 зареєстрували фіктивну компанію ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» (код 43679551) із назвою, яка лише на одну літеру відрізняється від назви справжнього контрагента ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ». При цьому, найменування англійською мовою повністю співпадає - «CARGOLOGISTIK» LIMITED LIABILITY COMPANY.

Після цього, за доводами позивача, з метою створення можливості для фактичного заволодіння коштами ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» вказані особи відкрили для цієї фіктивної компанії ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» (код 43679551) рахунок IBAN НОМЕР_1 у банку АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» МФО 334851, а також 11.07.2020 зареєстрували доменне ім`я (з метою створення електронного листа із підробленими інвойсами): «cargologitsik.com.ua», яке лише на дві літери відрізняється від домену справжньої компанії ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675): «cargologistik.com.ua».

В подальшому, 10.07.2020 невідомі особи перехопили лист ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675) відправлений з поштової скриньки «» на адресу ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» із сканкопіями інвойсів із справжніми банківськими реквізитами ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675).

Враховуючи те, що ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» дійсно очікувало на листа від ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675) зі сканкопіями інвойсів та фіктивна електронна адреса дуже подібна до справжньої (лише дві літери змінені місцями), 17.07.2020 ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ», маючи намір здійснити платіж на користь ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675), проте, здійснило переказ коштів на рахунок компанії ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» (код 43679551): IBAN НОМЕР_2 у АТ «Перший український міжнародний банк» на оплату інвойсу № 98 ТЛС від 10.07.2020 року на суму 40 000 євро.

Як зазначає позивач із компанією ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» (код 43679551) ТОВ «ТРАНСЛОГСТ СИСТЕМ» не мало жодних господарських відносин та не вело будь-яких перемовин.

Так, 10.07.2020 року ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675), дійсний контрагент ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ», на виконання контракту № 55 від 28.04.2017 року про транспортно-експедиторське обслуговування перевезення вантажів залізничним транспортом надіслав із власної електронної адреси на електронну адресу ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» лист із темою «Инвойс № 98, 99, 100 от 10.07.2020», який містив рахунки на оплату - файли: «№ 98 ТЛС від 10.07.2020 Приват.pdf»; «№ 99 ТЛС від 10.07.2020 Приват.pdf»; «№ 100 ТЛС від 10.07.2020 Приват.pdf».

Вказаний лист від ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675), дійсного контрагента ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» не отримало.

Натомість, 13.07.2020 року ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» на електронну адресу отримало лист із електронної пошти із темою «Инвойс № 98, 99, 100 от 10.07.2020», який містив відмінні за реквізитами від оригінальних рахунки на оплату - файли: «№ 98 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ.pdf»; «№ 99 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ.pdf»; «№ 100 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ.pdf» із супровідним текстом «Добрый день! Просьба оплатить на новые реквизиты нашей компании в другом банке. Инвойсы во вложении.». Саме за реквізитами, вказаними у «№ 98 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ.pdf» ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» здійснило платіж на рахунок IBAN НОМЕР_1 у АТ «Перший український міжнародний банк», в результаті якого грошові кошти в сумі 40 000,00 євро були переказані на рахунок ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» (код 43679551) без належної правової підстави, а не на рахунок ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675).

У поясненнях, які подані третьою особою 21.12.2020 ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675) підтвердило, що у нього відсутні рахунки у АТ «ПУМБ» МФО 334851, в т.ч. IBAN НОМЕР_1 не належить ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» (код 38911675).

21.07.2020 ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» звернулось з заявою до правоохоронних органів - ГУ НП в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення - заволодіння невстановленими особами грошових коштів.

ТОВ «КАРГОЛОГІСТИК» як належний отримувач коштів звернулось до АТ «ПУМБ» із заявами про зупинення шахрайських дій та повернення коштів в сумі 40 000,00 євро ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ».

24.07.2020 між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (замовник) та ТОВ «Експертно - дослідна служба України» (виконавець) укладено Договір про надання послуг від 24.07.2020, відповідно до п.1.1 якого виконавець бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами надати за завданням замовника послуги з проведення комп`ютерної експертизи та надання висновку, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги згідно рахунку у строки та на умовах встановлених Договором.

З огляду на вказане на вирішення експерта поставлено наступні запитання:

- Чи одержав користувач поштової скриньки (фото- зображення екрана комп`ютера ТОВ "ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ", Республіка Молдова, Додаток до запиту 1) електронного листа, надісланого 10.07.2020 о 16 год 07 хв. з електронної пошти (фото-зображення рана комп`ютера ТОВ "Каргологістік", Україна, Додаток до запиту 2) із темою «Инвойс № 98, 99, 100 от 10.07.2020» та який містив прикріплені файли: « № 98 ТЛС від 10.07.2020 Приват.pdf», « № 99 ТЛС від 10.07.2020 Приват.pdf» та « № 100 ТЛС від 10.07.2020 Приват.pdf»? Якщо ні, то чи залежали причини від дій та/або бездіяльності користувача поштової скриньки « »?

- Чи одержав користувач поштової скриньки електронного листа з поштової скриньки із темою «Инвойс № 98, 99, 100 от 10.07.2020» який містив прикріплені файли: « № 98 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ.pdf», « № 99 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ.pdf» та « № 100 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ.pdf»?

- З однієї чи різних IP - адрес відправлені електронні листи, вказані у п.1 і п.2. запиту? Чи однаковими є зміст і вміст вказаних листів? Якщо відрізняються , то чим конкретно?

Як зазначає позивач, станом на 07.08.2020 ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» ( код 43679551) не повернуло позивачу суму коштів в розмірі 40 000 євро, які отримано безпідставно.

Оскільки, між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» та ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» (код 43679551), відсутні будь-які правовідносини, позивач вважає, що у ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» відсутні правові підстави для набуття грошових коштів від ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ», у зв`язку з чим просить суд стягнути суму у розмірі 40 000, 00 євро на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно отримані грошові кошти.

З листа АТ «ПУМБ» реф. № 116/5021/07 БТ від 04.08.2020 вбачається, що рахунок IBAN НОМЕР_1 належить ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» (код 43679551).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 1212 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов`язань (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Необхідною умовою для встановлення того факту, що мало місце зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, є обов`язкова відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Тобто, позивач повинен довести, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження спірного майна відповідачем, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним і не підпадає під регулювання ст. 1212 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, договору або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно (кошти).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.09.2016 року у справі № 6-122цс14.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2020 ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» («TRANSLOGIST SISTEM» S.R.L.) на підставі платіжного доручення № 37 здійснило переказ на рахунок IBAN НОМЕР_1 у АТ «Перший український міжнародний банк» на користь Cargologistik LLC на оплату інвойсу № 98 ТЛС від 10.07.2020 року.

До позовної заяви позивачем додано Висновок експерта № 543/08/2020 від 04.08.2020 відповідно до змісту якого експертом надано відповіді на питання:

1. З електронної скриньки з назвою - «» з властивостями IP - адреса - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка належить ТОВ «Каргологістік», :

- електронне повідомлення, яке було відправлено - 10.07.2020 року о 16 год. 07 хв. із темою «Инвойс № 98, 99, 100 от 10.07.2020» з прикріплениим, як додані файли з назвами «№ 98 ТЛС від 10.07.2020 Приват.pdf»; «№ 99 ТЛС від 10.07.2020 Приват.pdf»; «№ 100 ТЛС від 10.07.2020 Приват.pdf» на електронну поштову скриньку з назвою - , яка належить ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (TRANSLOGIST SISTEM» S.R.L., Республіка Молдова не надходило) (інформація відображена у фотозображеннях 33, 34 висновку);

- електронне повідомлення, яке було відправлено - 14.07.2020 року о 14 год. 07 хв. із темою «Инвойс № 101 від 14.07.2020» з електронної поштової скриньки з назвою , яка належить ТОВ «Каргологістік», Україна, , на електронну поштову скриньку з назвою « », яка належить ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (TRANSLOGIST SISTEM» S.R.L., Республіка Молдова не надходило) (інформація відображена у фотозображеннях 35, 36 висновку).

Причин не надходження вказаних електронних листів на потову скриньку «» не є наслідком дій або бездіяльності користувачів поштової скриньки « », оскільки всі процеси пересилки повідомлень, користувачами електронної поштової скриньки, не контролюються.

2. Електронні повідомлення з електронної поштової скриньки з назвою - з властивостями IP - адреса « ІНФОРМАЦІЯ_4 », які були отримані на електронну поштову скриньку « », яка належить ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (TRANSLOGIST SISTEM» S.R.L., Республіка Молдова:

- 13.07.2020 року о 10 годині 38 хвилин, було отримано повідомлення із темою "Инвойс №98,99,100 от 10.07.2020" з прикріпленими електронними документами у формі файлів з назвою - «№ 98 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ.рdf»; «№ 99 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ. Рdf»; «№ 100 ТЛС від 10.07.2020 ПУМБ. Рdf» (інформація відображена фотозображенні 1, 2 висновку).

- 15.07.2020 року о 11 годині 52 хвилини, було отримано повідомлення із темою "Инфойс №101 от 14.07.2020" з прикріпленими електронним документом у формі файлу з назвою - «№ 101 ТЛС 6100EUR 14/07/2020 ПУМБ. pdf» (інформація відображена фотозображенні 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28 висновку).

Не одержані на поштову скриньку «» електронні повідомлення були надіслані 10.07.2020 о 16 год 07 хв та 14.07.2020 року о 14 год 07 хв з електронної поштової скриньки « » IP - адреса - « НОМЕР_3 ».

Вміст (додані файли) досліджуваних електронних повідомлень, які направлялись зх. Поштової скриньки « » та поштової скриньки « » не є тотожними. Зокрема, у назві кожного файлу, відправленого з поштової скриньки « » замість слова «Приват» вказано слово: «ПУМБ», а у самих файлах, відправлених з поштової скриньки «» змінено платіжні реквізити одержувача на: «IBAN НОМЕР_1 у банку АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК МФО 334851».

Надаючи правову оцінку означеному висновку, суд зазначає про таке.

За приписами ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними у розумінні процесуального законодавства є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст.ст.76, 78 Господарського процесуального кодексу України).

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Відповідно до ст.98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У висновку №543/08/2020 від 04.08.202 зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку згідно зі ст.384 Кримінального кодексу України.

Суд приймає вказаний висновок в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст. 73 ГПК України.

Крім того, твердження позивача про те, що між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» та ТОВ «КАРГОЛОГИСТИК» (код 43679551) відсутні будь - які правовідносини приймаються до уваги, оскільки судом не встановлено укладення жодного договору між сторонами. Зворотного матеріали справи не містять (між сторонами не було погоджено предмет, кількість, ціну та строк передачі, судом також не встановлено, що перерахування коштів з призначенням платежу: передоплата за послуги з перевезення товарів залізничним транспортом Інвойс № 98 від 10.07.2020 Контракт № 55 від 28.04.2017 було здійснено на виконання будь-яких договірних умов між сторонами ).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що спірні грошові кошти у розмірі 40 000, 00 євро є отриманими відповідачем без достатньої правової підстави в розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Пунктами 1. 23, 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Отримувач це особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу в готівковій формі. Неналежний отримувач це особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

У відповідності до пунктів 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 № 22 (далі Інструкція), помилкове списання/зарахування коштів - списання/зарахування коштів, унаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на доведеність позивачем безпідставності отримання відповідачем грошових коштів, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 40 000, 00 євро безпідставно перерахованих коштів.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 4 ст.127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

24.07.2020 між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (замовник) та ТОВ «Експертно - дослідна служба України» (виконавець) укладено Договір про надання послуг від 24.07.2020, відповідно до п.1.1 якого виконавець бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами надати за завданням замовника послуги з проведення комп`ютерної експертизи та надання висновку, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги згідно рахунку у строки та на умовах встановлених Договором.

Загальна вартість послуг за договором становить 18 000, 00 грн без ПДВ (п. 4.1 Договору).

04.08.2020 між ТОВ «Експертно - дослідна служба України» (виконавцем) ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (замовником) підписано акт здачі - приймання робіт (послуг) за Договором про надання послуг від 24.07.2020, відповідно до якого вказано, що загальна вартість послуг становить 18 000, 00 грн без ПДВ, яку замовник сплатив виконавцю в повному обсязі.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог, витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з відповідача у розмірі 18 000, 00 грн.

Також позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 560, 00 євро та витрати пов`язані з вчинення інших процесуальних дій у розмірі 19 951, 00 грн, з яких: 18 000 грн витрати за проведення експертизи і 1 951 грн - витрати, які пов`язані з витребуванням доказів та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 560, 00 євро, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 24.07.2020 між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням «ЕСКВАЙРС» (далі - адвокатське об`єднання) укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 1-24/07-20, відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає доручення клієнта про надання йому професійної правничої (правової) допомоги в обсязі, порядку та на умовах визначених Договором та додатками.

24.07.2020 між ТОВ «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням «ЕСКВАЙРС» укладено Додаток № 2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 1-24/07-20, відповідно до п.1.1 якого визначили розмір винагороди (гонорару) Адвокатського об`єднання за надання професійної правничої (правової) допомоги, обсяг якої визначено у Додатку № 1 та становить 2 560, 00 євро.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідач заперечень щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 2 560, 00 євро не надав.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог витрати на правову допомогу покладаються на відповідача.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення з відповідача витрати у розмірі 1 951, 00 грн, які пов`язані з розглядом справи, а саме за витребування доказів у розмірі 900 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 051, 00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України

до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на: професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З урахуванням викладеного суд вважає, що сума у розмірі 1 951, 00 грн має бути стягнута з відповідача, оскільки ця сума є витратами позивача, які пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, а тому підлягає задоволенню.

Суд враховує, що приписами ст. 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, за змістом ч. 2 якої, питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В свою чергу, жодних доказів в спростування тверджень позивача, до матеріалів справи не додано.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРГОЛОГИСТИК» (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд.14; ідентифікаційний код юридичної особи 43679551) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (Societatea cu Rгspundere Limitatг TRANSLOGIST SISTEM), основний державний реєстраційний номер 540, місцезнаходження Молдова, мун. Кишинів, с. Ришкань, вул. Вієру Григоре, 22/8, кв. 66 (mun. Chiєinгu, sec. Rоєcani, str. Vieru Grigore bd., 22/8, ap. 66) 40 000 (сорок тисяч) євро.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРГОЛОГИСТИК» (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд.14; ідентифікаційний код юридичної особи 43679551) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛОГІСТ СИСТЕМ» (Societatea cu Rгspundere Limitatг TRANSLOGIST SISTEM), основний державний реєстраційний номер 540, місцезнаходження Молдова, мун. Кишинів, с. Ришкань, вул. Вієру Григоре, 22/8, кв. 66 (mun. Chiєinгu, sec. Rоєcani, str. Vieru Grigore bd., 22/8, ap. 66) судові витрати у розмірі 3 160,00 євро, з яких: 600 (шістсот) євро витрати по сплаті судового збору, 2 560 (дві тисячі п`ятсот шістдесят) євро витрати на професійну правничу допомогу, 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн 00 коп витрати на проведення експертизи, 900 (дев`ятсот) грн 00 коп витрати пов`язані з витребуванням доказів та 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн 00 коп витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (судовий збір за забезпечення позову).

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.03.2021.

Суддя М.Є.Літвінова