ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.03.2021 Справа № 920/1083/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Данілової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1083/20 в порядку загального позовного провадження

за позовом: публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" (40020, м. Суми, вул. Курська, 18, )

про стягнення 739697,06 грн.,

представники сторін:

позивача: адвокат Паламаренко Т.І.;

відповідача: адвокат Ватула В.І., адвокат Кравченко П.А.

ВСТАНОВИВ:

29.10.2020 до господарського суду Сумської області надійшла позовна заява до відповідача, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 739697,06 грн. витрат на проведений капітальний ремонт залізничної колії відповідно договору № 37-030 від 01.03.2019, а також стягнути сплачений судовий збір в сумі 11095,45 грн.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03.12.2020.

25.11.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

03.12.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, такими, що не спростовують правову позицію позивача, а отже просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.12.2020 відкладено підготовче засідання на 05.01.2021.

У судовому засіданні 05.01.2021 оголошено перерву до 21.01.2021.

У судовому засіданні 21.01.2021 оголошено перерву до 04.02.2021.

03.01.2021 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в яких зазначив, що зобов'язання про відшкодування витрат на капітальний ремонт залізниці за договором № 37-030 та іншими договорами укладеними до 01.12.2020 не виникали у зв'язку із непогодженістю істотної умови договору - ціни.

21.01.2021 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких зазначив, що твердження відповідача, нібито договором № 23-004 від 01.12.2020 врегульовано сплату частину вартості капітального ремонту, яка стягується в судовому порядку по даній справі не відповідає дійсності та не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

03.02.2021 представник відповідача подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що зобов'язання про відшкодування витрат на капітальний ремонт залізниці за договором № 37-030 та іншими договорами укладеними до 01.12.2020 не виникали у зв'язку з непогодженістю істотної умови договору - ціни, дана умова була погоджена лише із укладанням договору № 23-004, інші джерела виникнення таких зобов'язань відсутні.

Ухвалою суду від 04.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2021.

У судовому засіданні 18.02.2021 оголошено перерву до 02.03.2021.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створенj належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази в справі, суд встановив наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно зі ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

01.03.2019 між ПАТ «Сумихімпром» (позивач - володілець) та ТОВ «Керамейя» (відповідач - користувач) укладено договір про відшкодування витрат на утримання майна № 37-030, відповідно до умов якого володілець забезпечує обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт залізничної колії, що знаходиться за адресою: 40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, загальною довжиною 183 метри, а користувач приймає участь у витратах володільця на виконання вказаних робіт пропорційно до довжини колії, що ним використовується для задоволення власних господарських потреб.

Відповідно до п. 1.2. договору вказана у п. 1.1. цього договору колія належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 550360, виданого реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції в Сумській області від 09.07.2013.

Користувач щомісяця відшкодовує володільцю частину витрат на обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт колії у розмірі 7216,31 грн., в т.ч. ПДВ - 1202,72 грн. Загальна сума цього договору складає 86595,72 грн. з ПДВ (пункти 2.1, 2.6. договору).

22.10.2019 та 11.11.2019 сторонами укладено додаткові угоди № 1 та № 2 до договору № 37-030 від 01.03.2019.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 11.11.2019 сторонами погоджено, що володілець забезпечує обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт залізничної колії, що знаходиться за адресою: 40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, загальною довжиною 203 метри, а користувач приймає участь у витратах володільця на виконання вказаних робіт пропорційно до довжини колії, що ним використовується для задоволення власних господарських потреб. Користувач щомісяця відшкодовує володільцю частину витрат на обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт колії у розмірі 8061,72 грн., в т.ч. ПДВ - 1343,62 грн. Загальна сума даного договору складає 89695,56 грн. з ПДВ.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, в 2019 році внаслідок великого перевантаження та погіршення стану колії спільна ділянка колії знаходилась в аварійному стані та не забезпечувала безпечного руху вагонів і локомотивів, про що було складено Акт весеннего осмотра ж.д. путей и стрелочных переводов від 05.04.2019.

За таких обставин ПАТ «Сумихімпром» у серпні 2019 року власними силами здійснило капітальний ремонт 203 м/п вказаної колії, вартість фактично виконаного обсягу робіт склала 733826,45 грн.

ПАТ «Сумихімпром» листами №47-2615 від 05.08.2019, №37-2690 від 13.08.2019, №37-3491 від 09.10.2019 зверталось до відповідача про необхідність відшкодування витрат на проведення капітального ремонту.

18.09.2020 на адресу відповідача позивач направив лист № 85-3620 разом з рахунком на оплату з вимогою відшкодувати витрати по виконанню капітального ремонту колії. Проте відповідач за проведений капітальний ремонт не розрахувався.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 73 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 06.04.1998 № 457 визначено, що порядок обслуговування контрагентів-підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Розрахунки, пов'язані з амортизацією залізничних під'їзних колій, за участь контрагента у ремонті ита утриманні колії у всіх випадках здійснюються безпосередньо між підприємством і його контрагентом.

У відповідності до частин 1-4 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому позивач, реалізуючи право власності, визначив стан власного майна, з урахуванням цього прийняв рішення щодо проведення капітального ремонту колії і здійснив його. Разом з цим володілець намагався залучити до перелічених заходів користувача, однак, як зазначено вище, останній на листи позивача не відреагував.

Сторонами в договорі визначено, що володілець забезпечує, зокрема, капітальний ремонт залізничної колії загальною довжиною 183 метри, а користувач приймає участь у витратах володільця на виконання вказаних робіт пропорційно до довжини колії, що ним використовується для задоволення власних господарських потреб.

У пункті 2.5. договору визначено, у разі виникнення необхідності в проведенні капітального ремонту (зміна рейок та інше) сторони розподіляють витрати по його проведенню наступним чином: 84 відсотки витрат по виконанню капітального ремонту здійснює користувач, 16 відсотків володілець.

Таким чином, сторони добровільно погодили ту обставину, що користувач відшкодовує 84 % витрат по виконанню капітального ремонту.

За твердженнями позивача у відповідача наявна заборгованість зі сплати витрат по виконанню капітального ремонту колії в сумі 739697,06 грн. з ПДВ.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено у абз. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Посилання відповідача на те, що договір про відшкодування витрат на утримання майна від 01.03.2019 не є укладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо істотної умови (ціни договору), зокрема у частині визначення розміру суми відшкодування капітального ремонту, судом визнається необґрунтованим.

01.03.2019 між ПАТ «Сумихімпром» та ТОВ «Керамейя» укладено договір про відшкодування витрат на утримання майна № 37-030. Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 180 ГК України передбачено, що істотними умовами є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договір укладений між позивачем та відповідачем містить такі розділи: 1. Предмет договору; 2. Умови та порядок надання компенсацій; 3. Права та обов'язки сторін; 4. Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів; 5. Форс-мажор; 6. Дія договору. Зміна та припинення. 7. Прикінцеві положення.

Пунктом 2.6. договору визначена загальна сума договору - 86595,72 грн. і відсутність визначеної суми витрат у разі виникнення необхідності в проведенні капітального ремонту не є підставою вважати договір неукладеним.

Отже сторонами під час укладення договору було досягнуто усіх істотних умов.

Ці умови договору погоджені ТОВ «Керамейя» шляхом підписання договору.

Таким чином, твердження відповідача щодо недосягнення всіх істотних умов договору та неукладеності договору не відповідає дійсності та є необґрунтованим.

Згідно з розрахунком позивача відповідач має відшкодувати витрати по виконанню капітального ремонту залізничної колії довжиною 203 метри в сумі 739697,06 грн. з ПДВ.

У матеріалах справи містяться докази, що підтверджують вартість фактично виконаного обсягу робіт на суму 733826,45 грн., а саме: наказ № 216 від 30.07.2019, відомість дефектів від 22.07.2019, акти від 30.08.2019, маршрутна технологія за серпень 2019 року, накладними-вимогами № 26549 від 16.08.2019, № 26786 від 20.08.2019, № 26976 від 21.08.2019, № 27358 від 22.08.2019, № 27359 від 23.08.2019, № 27476 від 27.08.2019, № 28145 від 30.08.2019, наряди № 5068 від 01.08.2019, № 5064 за 01.08.-09.08.2019, № 5065 за 16.08.2019, № 5066 за 19-23.08.2019, № 5067 за 27-29.08.2019.

Судом встановлено, що на момент проведення капітального ремонту залізничної колії, договором визначена загальна довжина залізничної колії 183 метри.

Додатковою угодою № 2 від 11.11.2019 внесено зміни до договору № 37-030 від 01.03.2019, зокрема: щодо загальної довжини залізничної колії: володілець забезпечує обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт залізничної колії, що знаходиться за адресою: 40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, загальною довжиною 203 метри, а користувач приймає участь у витратах володільця на виконання вказаних робіт пропорційно до довжини колії, що ним використовується для задоволення власних господарських потреб.

Проведення капітального ремонту залізничної колії передувало укладенню додаткової угоди.

Отже додаткову угоду № 2 було укладено вже після проведення капітального ремонту залізничної колії.

Таким чином, зміни щодо довжини залізничної колії станом на час проведення капітального ремонту не внесено, тобто на момент проведення капітального ремонту залізничної колії, зазначена у договорі довжина колії (183 метри) продовжувала залишатися незмінною до внесення змін 11.11.2019 до договору.

З огляду на встановлені обставини обчислення суми витрат на капітальний ремонт залізничної колії необхідно здійснювати, виходячи із довжини колії, що використовувалась відповідачем згідно з умовами договору, а не зі загальної довжини колії, яку визначено додатковою угодою.

За таких обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що розмір витрат на капітальний ремонт залізничної колії довжиною 183 метри складає 666820,89 грн.

На підставі частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, вірогідними та підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами в справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" (40020, м. Суми, вул. Курська, 18, ) на користь публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, ) 666820 грн. 89 коп. (шістсот шістдесят шість тисяч вісімсот двадцять гривень 89 копійок) витрат за проведений капітальний ремонт залізничної колії згідно з договором № 37-030 від 01.03.2019 та 9985 грн. 91 коп. (дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 91 копійка) судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 09.03.2021.

Суддя В.В. Яковенко