УХВАЛА

04 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 908/2469/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Банаська О.О., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Хмельовського В.О.,

за участю представників:

Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Лисенка В.О.,

Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Роєнка Є.В.,

Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» - Вознюка Є.В.,

розглянув касаційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх. № 651/2021 та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за вх. № 643/2021

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2020

у складі колегії суддів: Антоніка С.Г. (головуючий), Березкіної О.В., Іванова О.Г.

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно в натурі та стягнення 37 380 351,20 грн.

За результатами розгляду касаційних скарг Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

1. 14.09.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як постачальником, та ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж», як споживачем, укладено договір постачання природного газу № 5056/1617-ТЕ-13, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

2. Згідно з п. 2.1. вказаного договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 24 892 тис. куб. м (у тому числі в січні 2017 року - 5 725 тис. куб. м).

3. 14.09.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як постачальником, та ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж», як споживачем, укладено договір постачання природного газу № 5057/1617-РО-13, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

4. Згідно з п. 2.1. вказаного договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 8 тис. куб. метрів (у тому числі в січні 2017 року - 1,8 тис. куб. м).

5. 27.10.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як постачальником, та ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж», як споживачем, укладено договір постачання природного газу № 5253/1617-БО-13, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

6. Згідно із п. 2.1. вказаного договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 5 701 тис. куб. метрів (у тому числі в січні 2017 року - 1 311 тис. куб. м).

7. 17.11.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як постачальником, та ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж», як споживачем, укладено договір постачання природного газу № 5307/1617-КП-13, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

8. Згідно із п. 2.1. вказаного договору постачальник передає споживачу з 01.11.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 1 423,2 тис. куб. метрів (у тому числі в січні 2017 року - 335,2 тис. куб. м).

9. У відповідності до п. 3.2. вищевказаних договорів споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними у п.2.1 цих договорів на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цих договорів.

10. Відповідно до п. 3.4. вищевказаних договорів приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

11. Підпунктом 4 п. 7.2. вищевказаних договорів сторони передбачили, що споживач зобов`язаний самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу, зокрема, у разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу.

12. 31.03.2016 між ПАТ «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № (далі - договір), згідно з п.1.1. якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника, отриманого від АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу.

13. 31.01.2017 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та ПАТ «Укртрансгаз», правонаступником якого є АТ «Укртрансгаз» (Покупець, позивач у цій справі), укладено договір про закупівлю природного газу № -ВТВ, відповідно до пункту 1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві у січні-квітні 2017 року газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування» (далі - газ), а Покупець прийняти та оплатити газ на умовах договору.

14. Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору Продавець передає Покупцеві у січні-квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1 600 000 тис. куб. м, у тому числі по місяцях (тис. куб. м): січень - 610 000, лютий - 490 000, березень - 310 000, квітень - 190 000.

15. За умовами пункту 3.1. договору Продавець передає Покупцю у загальному потоці газ у віртуальній точці, на якій відбувається передача природного газу, у значенні Кодексу. Газ, ввезений на митну територію України (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), що передається Продавцем Покупцю за договором, пройшов митний контроль і випущений у вільне використання на митній території України (DDP «Поставка зі сплатою мита»). Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця у віртуальній точці, на якій відбувається передача природного газу, у значенні Кодексу. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

16. Згідно із п. 3.2. зазначеного договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Підписаний сторонами акт приймання-передачі газу підтверджує виконання Продавцем своїх зобов`язань в частині поставки природного газу у відповідному місяці в обсязі, зазначеному в акті приймання-передачі газу.

17. Пунктом 4.1. договору встановлено, що ціна за 1000 куб. м газу становить 6 979 грн, без урахування податку на додану вартість, крім того податок на додану вартість за ставкою - 20%, якщо інша ставка податку не передбачена чинним законодавством. До сплати ціна за 1000 куб. м газу, з урахуванням ПДВ - 8 374,80 грн.

18. Відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 АТ «НАК «Нафтогаз України» передало, а ПАТ «Укртрансгаз» прийняло у січні 2017 року імпортований природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування в кількості 731 439,744 тис. куб. м вартістю 6 125 661 568,06 грн.

19. Листом від 03.02.2017 відповідач направив на адресу АТ «НАК «Нафтогаз України» для підписання акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 (т. 1, а.с. 100-103).

20. За цими актами відповідачем отримано у січні 2017 року від АТ «НАК «Нафтогаз України» природний газ:

- за договором № 5056/1617-ТЕ-13 в кількості 4 725,119 тис. куб. м;

- за договором № 5057/1617-РО-13 - 0,738 тис. куб. м;

- за договором № 5253/1617-БО-13 - 673,848 тис. куб. м;

- за договором № 5307/1617-КП-13 - 194,029 тис. куб. м.

Всього отримано 5 593,734тис.куб.м.

21. НАК «Нафтогаз України» листом від 15.02.2017 повернув ці акти відповідачу без підписання, мотивуючи тим, що відповідачу на січень 2017 року не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу. Таким чином, компанія не здійснювала постачання природного газу.

22. Згідно з Актом від 31.01.2017 № 01-17- наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами позивачем у січні 2017 року відповідачу надані послуги з транспортування 5 593,734 тис. куб. м природного газу (т. 1, а.с.106).

23. Відповідно до Акту на транспортування природного газу від 31.01.2017, ПАТ «Запоріжгаз» відпустив, а відповідач прийняв у січні 2017 року 5 593,734 тис. куб. м природного газу (т. 1, а.с.104).

24. ПАТ «Запоріжгаз» надано реєстр обсягів газу, що були використанні споживачами по договорах з НАК «Нафтогаз України» через мережі ПАТ «Запоріжгаз» в січні 2017 року в розрізі кінцевих споживачів, з якого встановлено, що ПАТ «Бердянські теплові мережі» обсяг згідно підтвердженої номінації складає 0,000 тис. куб. м, обсяг згідно алокації - 5 593,734 тис. куб. м (т. 1, а.с. 49).

Подання позовної заяви до суду.

25. АТ «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Запорізької області із позовом до ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж», в якому просило: зобов`язати ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 5 593,734 тис. куб. метрів; стягнути з ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» 37 380 351,20 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 5 593,734 тис. куб. метрів.

26. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач у січні 2017 року набув з газотранспортної системи без будь-якої правової підстави та договірних відносин з АТ «Укртрансгаз» природний газ, власником якого є позивач, що, на думку АТ «Укртрансгаз», свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно або стягнення вартості набутого майна у порядку статей 1212, 1213 ЦК України.

Розгляд справи судами.

27. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.11.2019 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України».

28. 10.02.2020 рішенням Господарського суду Запорізької області позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на позивача 37 380 351,20 грн. У задоволенні позову про зобов`язання ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 5 593,734 тис. куб. метрів - відмовлено.

29. Рішення суду мотивовано тим, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у січні 2017 року не виділив відповідачу номінації щодо обсягів природного газу, що унеможливлює отримання відповідачем природного газу у спірний період від ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Посилаючись на укладений 31.01.2017 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», правонаступником якого є АТ «Укртрансгаз», договір про закупівлю природного газу № -ВТВ, суд прийняв до відома, що, виконуючи умови договору, ПАТ НАК Нафтогаз України у січні 2017 року передано позивачеві природний газ в обсязі 731 439,744 тис. куб. м на загальну суму 6 125 661 568,06 грн, Тому суд вважає, що власником спожитого ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» у січні 2017 року природного газу є АТ «Укртрансгаз».

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» повернути в натурі безпідставно набуте майно, природний газ в обсязі 5 593,734 тис. куб. метрів, суд відмовив з огляду на не доведення наявності у відповідача газу в обсязі 5 593,734 тис. куб. метрів та можливості його повернення в натурі.

30. 04.11.2020 постановою Центрального апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Запорізької області від 10.02.2020 у справі № 908/2469/19 скасовано. Прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання судових витрат.

31. Суд апеляційної інстанції постанову обґрунтував тим, що відповідач має договірні відносини з АТ «НАК Нафтогаз України», у спірний період спожив природний газ на підставі укладених з АТ «НАК «Нафтогаз України» договорів постачання природного газу у межах передбачених цими договорами обсягами постачання. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність умов, які є правовою підставою для застосування статті 1212 ЦК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.

А. Доводи осіб, які подали касаційні скарги.

32. 17.12.2020 (згідно з відміткою на поштовому конверті «Укрпошта Експрес») АТ «Укртрансгаз» (скаржник-1) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2020 та залишити в силі рішення Господарського суду Запорізької області від 10.02.2020 у справі № 908/2469/19.

33. У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ «Укртрансгаз» зазначило пункти 1 і 2 частини другої статті 287 ГПК України, а саме:

- вказано, що суд апеляційної інстанції не врахував позицій Верховного Суду, викладені Верховним Судом у постановах від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19 (щодо того, що для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору), від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 (щодо передумов для визнання зобов`язань договірними) та у постанові від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 (щодо правового значення договору в контексті господарської операції та умов встановлення дійсного руху активу (природного газу) між постачальником і споживачем), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 20.02.2018 у справі № 911/653/17, від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 (щодо необхідності звернення до суду з окремим позовом у разі виникнення суперечок щодо ненадання номінацій та встановлення небалансів газу);

а також вказано про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

34. 18.12.2020 АТ «НАК «Нафтогаз України» (скаржник-2) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу за вх. № 643/2021 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2020, в якій наведено прохання скасувати цю постанову в частині відмови у стягненні вартості природного газу та залишити в силі рішення Господарського суду Запорізької області від 10.02.2020 у справі № 908/2469/19.

35. У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначило пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме:

- дійшовши висновку про споживання відповідачем природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз», апеляційний суд вийшов за межі предмета доказування у цій справі всупереч висновків, наведених у постановах Верховного Суду: від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17 (щодо складу сторін у спорі щодо номінацій та виникнення небалансів природного газу); від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (щодо предмету доказування у спорі про відновлення газопостачання); від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 (щодо можливості розгляду в окремому провадженні спору щодо ненадання номінацій АТ «НАК «Нафтогаз України»);

- оцінюючи обставини справи та подані докази, суди попередніх інстанцій не врахували висновків наведених у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 917/492/17, від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 (щодо поняття санкціонованого/несанкціонованого відбору газу), від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (щодо правової природи господарської операції та переліку первинних документів, які містять відомості про господарську операцію), а також висновків наведених у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі № 808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (щодо визначальних ознак господарської операції), від 12.09.2107 у справі № 826/10933/14, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (щодо правової природи господарської операції та переліку первинних документів, які містять відомості про господарську операцію), а також висновків наведених у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі № 808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (щодо визначальних ознак господарської операції);

- висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, стосовно умов, необхідних для встановлення факту постачання природного газу;

- висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 стосовно правомірності віднесення до договірних відносин будь-яких правочинів.

36. АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на те, що суди попередніх інстанцій, зробивши висновки про споживання відповідачем природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз України», вийшли за межі доказування у цій справі. Зазначає скаржник-2 і про відсутність доказів постачання природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз України», а також, що судами не досліджено фактичні обставини справи.

Б. Доводи, викладені у відзивах на касаційну скаргу.

37. 24.02.2021 до Верховного Суду від ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» надійшов відзив на касаційну скаргу АТ «Укртрансгаз», в якому з посиланням на правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права наведено прохання відмовити у задоволенні цієї касаційної скарги.

В. Доводи письмових пояснень АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз».

38. 02.03.2021 до Верховного Суду від АТ «Оператор газорозподільної системи «Зпоріжгаз» надійшли письмові пояснення в порядку статті 168 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в яких наведено клопотання про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у справі № 908/2469/19.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

А. Щодо суті касаційних скарг.

39. Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає про таке.

40. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

41. Тому відхиляються доводи касаційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України», викладені у пункті 36 цієї ухвали, так як це призведе до виходу за межі повноважень суду касаційної інстанції, оскільки в силу положень частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

42. Відповідно до положень частини першої статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційних скарг тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження.

43. За приписами пунктів 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

44. В оскарженій постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 ЦК України.

45. Скаржники у касаційних скаргах посилалися на те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у низці постанов щодо застосування положень статті 1212 ЦК України.

46. Із цього приводу судова колегія відзначає, що за змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

47. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

48. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

49. Надаючи оцінку доводам АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Укртрансгаз» стосовно неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, колегія суддів касаційної інстанції враховує таке.

50. Посилання скаржників на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки вказаною постановою справу № 904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

51. Посилання скаржників на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, колегією суддів також не приймаються з огляду на таке.

52. У вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що «саме по собі ігнорування (невиконання) НАК «Нафтогаз України» визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону № 329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків».

53. Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться в статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

54. При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

55. Зважаючи на наведене, посилання скаржників на викладені в постанові у справі № 826/16697/17 висновки не можуть розглядатися як підстави касаційного оскарження ухвалених у даній справі судових рішень, оскільки такі висновки зроблені щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі № 911/2759/19, вони відрізняються предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставини.

56. Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного суду в постанові від 18.08.2020 у справі № 917/1568/19, і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.

57. Також не беруться до уваги доводи скаржників про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.12.2018 у справі № 920/169/18.

58. Зазначеною вище постановою справу № 920/169/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва з огляду на те, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не було надано належної оцінки доводам учасників справи.

59. Крім того, позовні вимоги у справі № 920/169/18 мотивовані тим, що спірні грошові кошти перераховані Відповідачці помилково із посиланням у графі призначення платежу відповідного платіжного доручення на договір, який між сторонами не укладався, чого не мало місця у цій справі, що переглядається.

60. Також у справі № 920/169/18 зроблено висновок, що сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Однак, подібний висновок не може бути застосовано при розгляді справи № 911/2759/19, оскільки обставин переплати суми за зобов`язаннями, як і відсутності договірних відносин у цій справі не встановлено.

61. Судова колегія критично ставиться і до посилань АТ «Укртрансгаз» про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, оскільки цією постановою справу № 916/1577/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відтак, касаційним судом не було сформульовано висновок щодо застосування норм права.

62. Відхиляються, окрім того, і доводи АТ «НАК «Нафтогаз України» про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.03.2018 у справі № 917/492/17.

Так, у справі № 917/492/17 ПАТ по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» подав позов до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» про стягнення вартості обсягу спожитого природного газу по категорії інші споживачі за відсутності підтвердженого обсягу за лютий 2017 року у сумі 2 662 815,45 грн, посилаючись на приписи статей 526, 549, 610, 903 ЦК України, а також положення Кодексу газорозподільних систем та Закону України «Про ринок природного газу».

Тобто, підстави позову та правове регулювання відносин у цій справі та у справі № 917/492/17 є різними, що зумовлює неподібність правовідносин у зазначених справах.

63. Судова колегія не бере до уваги і твердження в касаційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.11.2019 у справі № 914/2267/17, так як у справі № 914/2267/17 розглядався позов про стягнення заборгованості за договором поставки гофротари.

Таким чином, обставини справи, предмет і підстави позову, як і правове регулювання відносин у цій справі та у справі № 914/2267/17 істотно відрізняються, що свідчить про те, що правовідносини у перелічених у цьому пункті ухвали справах не є подібними.

64. Крім того, за замістом наведених у касаційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» посилань на правові позиції суду касаційної інстанції, а саме постанови Верховного Суду України від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), постанов Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 10.04.2020 у справі № 808/954/17 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 (за позовом про стягнення заборгованості за договором поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції) вбачається, що вказані постанови є відмінними від справи, що розглядається, за суб`єктним складом, предметом спору та правовим регулюванням таких відносин.

65. Також колегія суддів касаційної інстанції відхиляє доводи скаржників про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, з`ясовуючи обставини виконання/невиконання АТ «НАК «Нафтогаз України» розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», що обґрунтовані посиланням на практику, викладену в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (позов про стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості компенсації обсягів небалансу в грудні 2016 року у розмірі 800 000 грн), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17 (позов про припинення дії, що порушує право), від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 № 904/5094/17 (позови про зобов`язання відновити газопостачання, яке припинено на підставі актів про припинення газопостачання).

66. Аналіз змісту наведених вище постанов, дає підстави для висновку, що визначальна відмінність предмету та підстав позову у даній справі та у постановах Верховного Суду, на які посилаються касатори, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

67. У касаційній скарзі позивач зазначає, що у справі, яка переглядається, слід відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 904/4028/19, від 12.11.2019 у справі № 909/953/18, від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, від 04.08.2018 у справі № 922/4187/17, які застосовані судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, оскільки обставини у цих справах та в справі, що переглядається, є різними і не є подібними.

68. Таким чином, визначивши пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження, скаржник вказав, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 904/4028/19, від 12.11.2019 у справі № 909/953/18, від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, від 04.08.2018 у справі № 922/4187/17, не є такими, що зроблені за результатом розгляду аналогічних зі спірними правовідносин, тому, як наслідок, наявні підстави для відступлення від висновків, викладених у вказаних постановах та застосованих судом апеляційної інстанції.

69. Проте Суд вважає за необхідне зазначити, що, по-перше, доводи касаційної скарги суперечать самі собі, оскільки, зазначаючи що «обставини у справах є різними і не є подібними» у вказаних постановах Верховного Суду з обставинами у справі, яка переглядається, скаржник, тим не менш, просить від них відступити.

70. По-друге, скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції враховано правові позиції постанов Верховного Суду, які (на його переконання) прийняті не у подібних правовідносинах, однак такі доводи не охоплюються дією пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, а, отже, не можуть бути застосовані як підстава для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

71. Також, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чого не знайшло підтвердження у поданих касаційних скаргах.

72. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

73. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

74. Доводи скаржників про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, та про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у справі № 908/2469/19.

В. Судові витрати.

75. У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх. № 651/2021 та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за вх. № 643/2021 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у справі № 908/2469/19.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Погребняк