РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2021Справа № 910/9408/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА"
до1) Полтавської обласної державної адміністрації 2) Харківського національного університету внутрішніх справ в особі відокремленого підрозділу Кременчуцького льотного коледжу 3)Департаменту з питань реєстрації 4) Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області в особі територіального підрозділу Міськрайонне управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області
третя особа,яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача-2: Національний авіаційний університет
прозобов`язання вчинити дії та визнання права
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Браташ Ю.П. - представник за довіреністю;

від відповідача-1: Гуленко О.П. - представник за довіреністю;

від відповідача-2: Бершадська Ю.В. - представник за довіреністю;

Гулий А.В. - представник за довіреністю;

від відповідача-3: не з`явився;

від відповідача-4: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

преса: Стріла В, Новіков С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/9408/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" до Полтавської обласної державної адміністрації, Харківського національного університету внутрішніх справ в особі відокремленого підрозділу Кременчуцького льотного коледжу, Департаменту з питань реєстрації, Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області в особі територіального підрозділу Міськрайонне управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх плавнях Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області про:

- визнання протиправними дій Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області щодо відкриття Поземельної книги № :09:000:0001;

- визнання протиправним та скасування рішення Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області щодо державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :09:000:0001 площею 441,15 га;

- визнання протиправним та скасування розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації від 17.01.2020 року № 30 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Харківському національному університету внутрішніх справ та передачу її в постійне користування";

- визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 50917172 від 31.01.2020 року державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Сітак Інни Миколаївни;

- визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50954321 від 04.02.2020 державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Сітак Інни Миколаївни;

- визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 2,9012 га та право постійного користування земельною ділянкою 0,833 га за Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" (вул. Леонова, 2/27, м. Кременчук, Полтавська обл., 39601; ) на яких розміщено майновий комплекс будівель та споруд за адресою: вул. Сковороди, буд. 56, с. Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська обл.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва підготовче судове засідання в справі призначено на 25.09.2020.

14.08.2020 Департаментом з питань реєстрації долучено до справи письмовий відзив на позовну заяву, а 19.08.2020 до суду надійшов відзив від Полтавської обласної державної адміністрації.

Крім того, у додатку до відзиву від 21.08.2020 відповідач-3 просить суд врахувати суму заявлених судових витрат та їх підтвердження відповідними доказами.

09.09.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-1 (Полтавської обласної державної адміністрації) надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами суду з огляду на відсутність можливості направити представника та з метою дотримання протиепідеміологічного режиму.

18.09.2020 від відповідача-3 (Департаменту з питань реєстрації) подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України через Господарський суд Полтавської області.

Крім того, 21.09.2020 до суду звернувся позивач (ТОВ "НВО "АВІА") з клопотанням про участь у судових засідання в режимі відеоконференції з урахуванням обмежувальних заходів, пов`язаних з введенням карантину на території України та віддаленість представника позивача.

Розглянувши вказані клопотання позивача, відповідача-1 та відповідача-3 суд вирішив відмовити в їх задоволенні, про що вказано у відповідній ухвалі суду від 23.09.2020.

У підготовче судове засідання 25.09.2020 представники сторін не прибули, а про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Крім того, 25.09.2020 до суду від Харківського національного університету внутрішніх справ в особі відокремленого підрозділу Кременчуцького льотного коледжу подано відзив на позовну заяву.

Враховуючи наявні в матеріалах справи фактичні дані, неявку представників сторін, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого судового засідання відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України до 23.10.2020 та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

28.09.2020 до суду звернувся відповідач-2 із клопотанням про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Крім того, 29.09.2020 до суду подано клопотання ТОВ "НВО "АВІА" про приєднання до справи доказів, а також 30.09.2020 долучено відповідь на відзив Харківського національного університету внутрішніх справ.

У свою чергу, відповідачі-1, -3 письмово заперечили проти долучення до матеріалів справи доказів, поданих позивачем.

06 та 12 жовтня до суду надійшли клопотання Департаменту з питань реєстрації та Полтавської обласної державної адміністрації про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у задоволенні клопотань Харківського національного університету внутрішніх справ в особі Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ та Департаменту з питань реєстрації про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі № 910/9408/20 відмовлено.

19.10.2020 відповівдачем-2 подані додаткові уточнення до відзиву на позовну заяву.

Безпосередньо в підготовчому судовому засіданні 23.10.2020 суд наголосив на поданій позивачем під час усунення недоліків уточненої позовної заяви.

Відповідачі-3,-4 явку уповноважених представників у підготовче судове засідання 23.10.2020 не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача наполягав на приєднанні до справи поданих ним доказів та надав усні пояснення.

Представники відповідачів-1, -2, у свою чергу, проти долучення доказів заперечили та повідомили про намір заявити клопотання в порядку ст. 50 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Крім того, суд звернув увагу представника позивача на положення ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в яких закріплено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи наявні в матеріалах справи фактичні дані, заслухавши доводи представника позивача та представників відповідачів-1, -2, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого судового засідання в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України до 20.11.2020.

27.10.2020 Харківський національний університет внутрішніх справ долучив до справи доповнення до відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідачем-2 через загальний відділ діловодства суду подано клопотання про залучення до участі в справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Національного авіаційного університету.

10.11.2020 судом винесено ухвалу керуючись ст. 120 Господарського процесуального кодексу України та призначено підготовче судове засідання у справі на 27.11.2020.

Департамент з питань реєстрації звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Відповідач-2, також, звернуся до суду із клопотанням про відкладення підготовчого засідання та повідомив про подачу ним позову № 6/468 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" про визнання недійсним правочинів за договорами купівлі-продажу за № 70 від 20.12.2000 та № 66, 67, 68, 69 від 17.09.2002.

Також, напередодні підготовчого судового засідання 27.11.2020 від відповідачів -1, -2, -4 та позивача надійшли заяви про відкладення судового засідання.

24 та 25 листопада від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву в якому також міститься вимога про поновлення строку на подання відзиву.

Позивач та відповідачі явку уповноважених представників у підготовче судове засідання 27.11.2020 не забезпечили, про час та місце справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши клопотання відповідача-2 про залучення до участі в справі третьою особою Національного авіаційного університету, суд, приймаючи до уваги предмет спору у справі, вирішив за необхідне задовольнити клопотання відповідача-2 та залучити до участі у справі Національний авіаційний університет у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2, оскільки рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки.

Крім того, суд вирішив задовольнити клопотання відповідача-4 та поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву, керуючись тим, що згідно зі ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наявні в матеріалах справи фактичні дані, неявку представників сторін, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого судового засідання відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України до 11.12.2020.

01.12.2020 позивач долучив до справи заяву, з якої вбачається направлення уточненого позову та доданих до нього документів на адресу інших учасників справи.

02.12.2020 та 07.12.2020 через загальний відділ діловодства суду відповідачем-1 подані письмові заперечення на клопотання про витребування доказів та клопотання щодо приєднання доказів до матеріалів справи.

Крім того, 11.12.2020 до суду надійшли:

- клопотання відповідача-2 про призначення колегіального розгляду справи;

- клопотання відповідача-1 щодо приєднання доказів до матеріалів справи;

- клопотання відповідача-2 про залучення третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Міністерства внутрішніх справ України;

- заява третьої особи про відкладення підготовчого засідання та продовження строку для подання пояснень.

Безпосередньо в підготовчому судовому засіданні 11.12.2020 представники позивача та відповідачів -1, -2 надали усні пояснення та висловили позицію стосовно наявних та не вирішених клопотань та заяв у справі.

Відповідачі -3, -4 і третя особа явку уповноважених представників у підготовче судове засідання 11.12.2020 не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У задоволенні клопотання відповідача-2 про колегіальний розгляд справи вирішено відмовити, про що вказано у відповідній ухвалі суду.

Судом враховано, що досі залишаються не розглянутими клопотання позивача про уточнення позовних вимог.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, заяви позивача про уточнення від 19.06.2020 та від 23.11.2020 фактично дублюють одна одну. Оскільки наявні докази надсилання учасникам справи уточненої позовної заяви саме в редакції від 23.11.2020, суду вважає за можливе залишити заяву від 19.06.2020 без розгляду та у подальшому вирішувати спір у справі з урахуванням уточненої заяви в редакції від 23.11.2020.

Крім того, 29.09.2020 позивач долучив до справи докази, а суд у відповідній ухвалі звертав увагу позивача на положення ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Правом на долучення доказів 11.12.2020 скористався й відповідач-1.

Оскільки положеннями ст. 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено право учасників судового процесу в рамках господарського судочинства подавати докази, заяви та клопотання, тоді суд дійшов висновку про можливість долучити надані позивачем 29.09.2020 та відповідачем 11.12.2020 докази до справи з метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи.

Крім того, станом на 11.12.2020 позивач своїм правом не скористався та не надав додаткових обґрунтувань на доведення поважності причин пропуску строку для подачі клопотання про витребування.

Більше того, заслухавши доводи представника позивача суд дійшов висновку, що ним не надано обґрунтування неможливості подання вказаного клопотання у встановлений законодавством строк, тому суд залишає таку заяву без задоволення.

Безпосередньо в підготовчому судовому засіданні 11.12.2020 учасники процесу, у тому числі, надали усні пояснення стосовно клопотання про залучення третьою особою Міністерства внутрішніх справ України.

Суд дійшов висновку, що відповідачем-2 не доведено належними та допустимими доказами наявності юридичного інтересу до справи Міністерства внутрішніх справ України та не доведено, що рішення по справі вплине на правовідносини з позивачем та відповідачами, а у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено наявні права та обов`язки, або позбавлено певних прав чи обов`язків у майбутньому. Отже клопотання про залучення Міністерства третьою особою задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що в судовому засіданні 11.12.2020 здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що не вирішених заяв та клопотань у справі не залишилося, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 05.02.2021.

16.01.2021 Господарським судом міста Києва винесено ухвалу в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України та перенесено судове засідання у справі на 26.02.2021.

29.01.2021 від Полтавської обласної державної адміністрації надійшли додаткові пояснення на уточнений позов.

Крім того, 26.02.2021, напередодні судового засідання до суду від Журналіста Всеукраїнського журналу "Корупціонер в Україні" Стріли Володимира Олеговича надійшло повідомлення про бажання бути присутніми під час розгляду справи № 910/9408/20 та клопотання про он-лайн трансляцію судового засідання на сайті "Судова влада".

З огляду на вказане повідомлення та клопотання, безпосередньо в судовому засіданні суд звернув увагу на таке.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 5, 6 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, будь-яка особа має право бути присутньою у відкритому судовому засіданні. Від особи, яка бажає бути присутньою у судовому засіданні, забороняється вимагати будь-які документи, крім документа, що посвідчує особу. Особи, присутні в залі судового засідання, представники засобів масової інформації можуть проводити у залі судового засідання фотозйомку, відео- та аудіозапис з використанням портативних відео- та аудіотехнічних засобів без отримання окремого дозволу суду, але з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом.

Трансляція судового засідання здійснюється з дозволу суду. Якщо всі учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, здійснюється транслювання перебігу судового засідання в мережі Інтернет в обов`язковому порядку.

Крім того, у листі Державної судової адміністрації України № 15-1924/16 від 14.03.2016 "Про можливість он-лайн трансляції судових засідань по справах, які мають суспільний інтерес", наведено перелік правил за умови дотримання яких можливо здійснювати он-лайн трансляцію судового засідання.

Так, зокрема, не пізніше ніж за три робочих дні до проведення судового засідання необхідно направити на електронну адресу Державного підприємства "Інформаційні судові системи" офіційний лист суду із заявкою на підключення відеотрансляції судового засідання.

Однак, суд не мав можливості забезпечити виконання правил, наведених у вказаному вище листі, оскільки про бажання проводити он-лайн трансляцію журналісти Всеукраїнського журналу "Корупціонер в Україні" повідомили суд лише в день судового засідання, а не заздалегідь.

Таким чином, на виконання положень статті 8 Господарського процесуального кодексу України, з дотриманням всіх карантинних заходів та санітарних норм у зв`язку з епідемією COVID-19, суд вважає за необхідне допустити представників засобів масової інформації у відкрите судове засідання у справі № 910/9408/20.

Представник позивача безпосередньо в судовому засіданні 26.02.2021 надав усні пояснення та наполягав на задоволенні заявленого позову в повному обсязі.

Представники відповідачів -1, -2 проти вимог позивача заперечили та надали усні пояснення на підтвердження своїх доводів.

Відповідачі-3, 4 та третя особа явку уповноважених представників у судове засідання 26.02.2021 не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Крім того, під час дослідження доказів судом, представник позивача усно заявив про необхідність викликати в судове засідання Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області в особі територіального підрозділу Міськрайонне управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх плавнях Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, оскільки пояснення відповідача-4 можуть вплинути на вирішення спору.

Представники відповідачів-1,-2 заперечували проти виклику Головного управління та надали усні пояснення.

У той же час, суд наголосив, що відповідача-4 було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, а наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача-4.

Згідно зі ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів -1,-2, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до положень ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України (надалі за текстом також ЗК України), право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України).

Так, зокрема, відповідно до ст. 4 вказаного Закону, державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Звертаючись з позовною заявою до суду ТОВ "НВО "Авіа" стверджує, що отримавши інформаційну довідку 204096172, яка була сформована 13.03.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001 площею 441.15 га щодо здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за державою Україна, в особі Полтавської обласної державної адміністрації, а також про здійснення державної реєстрації речового права на вище вказану земельну ділянку - право постійного користування за Харківським національним університетом внутрішніх справ.

Також, позивач зазначає, що з відкритих даних у мережі Інтернет, а саме Публічної кадастрової карти, 23.01.2020, отримавши відомості з Державного земельного кадастру з`ясовано, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав у Державному земельному кадастрі не було враховано наявність на відповідній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, що належать Товариству позивача, а саме: комплекс будівель та споруд за адресою: Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с. Рокитне, вул. Сковороди, 56, а також не було внесено відомості про власника відповідної ділянки, а також було з`ясовано, що на вказану земельну ділянку зареєстровано право постійного користування Кременчуцького льотного коледжу. Саме з цього часу ТОВ "НВО "Авіа" стало відомо про порушення прав та законних інтересів Товариства.

Як вбачається із доводів позивача, ТОВ "НВО "Авіа" придбало у Кременчуцького льотного коледжу майно, що знаходиться на території аеродрому "Велика Кохнівка" Кременчуцького льотного коледжу й розміщено на земельній ділянці, право на постійне користування на яку посвідчувалося державним актом на право постійного користування землею від 29.02.2000 серія ІІ-ПЛ № 002291 та належало Кременчуцькому льотному коледжу , а в подальшому позивач провів реконструкцію придбаних об`єктів нерухомого майна, здійснив будівництво нових будівель і споруд та зареєстровав право власності на майновий комплекс будівель та споруд за адресою: вул. Сковороди, 56, с. Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область.

Так, позивач вважає, що в результаті набуття у власність нерухомого майна до нього перейшло право постійного користування земельною ділянкою, на якій воно розміщено, тим паче, що відповідна земельна ділянка була сформована внаслідок внесення відомостей до Державного земельного кадастру шляхом установлення меж, визначення місцезнаходження земельної ділянки та з присвоєнням кадастрового номеру земельним ділянкам площею 2,9012 га та площею 0,833 га, яка була вилучена у Кременчуцького льотного коледжу на тій підставі, що на земельних ділянках знаходиться майно, яке було придбано позивачем.

Спір у справі виник, зокрема, у зв`язку з тим, що враховуючи проведення державної реєстрації права постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером :099:000:0001, на якій знаходиться майно Товариства, позивач позбавлений можливості оформити документально право користування земельною ділянкою на якій розміщені об`єкти нерухомого майна в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), що порушує право щодо можливості в подальшому володіти та користуватися земельною ділянкою, на якій розміщені об`єкти нерухомого майна, які належать йому та розпорядитись своєю власністю, оскільки згідно з ч. 2 ст. 377 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Відповідно, позбавлення позивача можливості оформити речові права щодо земельної ділянки, на якій розміщено об`єкти нерухомого майна, що належить на праві власності Товариству, є порушенням права розпорядження своєю власністю, як однією зі складових права власності.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При вирішенні спору стосовно захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки необхідно надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частини першої статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частинами 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналізуючи вищевикладене, слід зазначити, що відповідно до статей 377 Цивільного кодексу України, 120 Земельного кодексу України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма відповідними власності складовими - володінням, користуванням, розпорядженням ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 29.10.2019 у справі №921/99/18, від 20.03.2019 у справі №910/6186/17 та від 21.01.2019 у справі №910/22093/17.

За змістом статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, в тому числі, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. При цьому, відповідно до частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

У відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету () припинено 24.04.2008, а правонаступником зазначено Національний авіаційний університет ().

Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 було визнано неконституційними деякі норми Земельного кодексу України, зокрема, норми пункту 6 Перехідних положень в частині зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Тому, Національний авіаційний університет вважається постійним землекористувачем земельної ділянки загальною площею 441, 15 грн за державним актом від 29.02.2000. Відповідно до абз. 11 п. 5.3. цього Рішення, стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 до його переоформлення.

Аналогічні за своєю суттю висновки зроблені у Постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 914/839/18, від 10.10.2018 у справі № 907/916/17, а також від 02.04.2019 у справі № 921/710/17-г/6 щодо переходу права постійного користування від ліквідованого землекористувача до його правонаступника.

Таким чином, право користування земельною ділянкою не припиняється у разі реорганізації землекористувача, оскільки припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у тому випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

У правовій конструкції п. "в" ч. 1 ст. 141 ЗК України вжито термін "припинення діяльності" вказаних в ній юридичних осіб, а не "припинення" таких юридичних осіб. З огляду на це, Верховний Суд України в постанові від 21.02.2011 у справі № 21-3а11 висловив правову позицію, згідно із якою припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення підприємства, установи, організації допускається лише у разі, коли припинення останніх не виключає правонаступництво.

З огляду на наведене вище, можна стверджувати про відсутність обов`язку Національного авіаційного університету, як правонаступника Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету оформити право на землю, що, у свою чергу, не можу бути підставою позбавлення права на земельну ділянку, яка передана ХНУВС Актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, затвердженого наказом Міністерства Внутрішній справ України від 30.05.2019 № 423.

Відповідно до розпорядження КМУ від 13.03.2020 № 186-р цілісний майновий комплекс Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (КЛК НАУ) був переданий зі сфери управління Міністерства освіти і науки до сфери управління Міністерства внутрішніх справ з приєднанням його до Харківського університету внутрішніх справ (ХНУВС).

Рішенням Вченої ради Харківського національного університету внутрішніх справ від 28.05.2019 № 7/4 створено Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремлений підрозділ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 423 від 30.05.2019 затверджений акт приймання-передачі від 23.05.2019, згідно з яким цілісний майновий комплекс КЛК НАУ прийнятий до сфери управління МВС.

З акту приймання-передачі від 23.05.2019 вбачається, що спірна земельна ділянка для аеропорту та відповідних споруд (аеродром Кременчук (Велика Кохнівка)) - Полтавська область, Кременчуцький район, с. Рокитне, вул. Кагамлицька, 2 входить до цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету та визначена в переліку об`єктів, що були передані.

Факт надання земельної ділянки у постійне користування підтверджується державним актом серії ІІ-ПЛ № 002291, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 29.02.2000 за № 11.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, земельна ділянка є державною власністю, на ній розміщено аеродром в комплексі з територією служби паливно-мастильних матеріалів, будівлі, споруди та інше державне майно, яке використовується в державних інтересах та було передано Харківському національному університету внутрішніх справ, відповідно до акту приймання-передачі від 23.05.2019.

Крім того, на обґрунтування заявленого позову позивач стверджує, що з візуального огляду сайту Публічна кадастрова карта, яка розміщена в мережі Інтернет встановлено, що в межах знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :009:000:001 є наявними частини інших земельних ділянок, державну реєстрацію яких було проведено раніше, а саме: :007:000:0055, :007:000:0056, :007:000:0069, :007:000:0070, :007:000:0080, :007:000:0081, :007:000:0256.

Однак, згідно з відомостями Публічної кадастрової карти на земельній ділянці площею 441,15 га відсутні перетини іншими земельними ділянками, вказаними у позовній заяві.

Отже, твердження позивача про перетин спірної земельної ділянки з іншими земельними ділянками, внесеними до Публічної кадастрової карти не відповідає дійсності та є необґрунтованим.

Крім того, позивач не надав жодних документів, що підтверджують факт розташування будівель майнового комплексу саме на спірній земельній ділянці (є частинами земельної ділянки площею 441,15 га).

Згідно з Публічною кадастровою картою на земельній ділянці площею 441,15 га відсутні архівні ділянки, зокрема площею 2,9012 та 0,833 га про які вказує позивач у позовній заяві та зазначає, що вони були сформовані та відомості про них внесені до ДЗК.

Положеннями ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

ТОВ "НВО "Авіа" також не надало підтверджуючих документів, які могли б достовірно засвідчити, той факт, що об`єкти нерухомого майна, які перебувають у їх власності розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :09:000:0001.

Більше того, спірна земельна ділянка розташована за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Рокитне, вул. Кагамлицька, 2, а майновий комплекс будівель та споруд, який належить на праві приватної власності позивачу розташований за адресою Полтавська обл., Крменчуцький район, с. Рокитне, вул. Сковороди, буд 56 (копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2009, Серія САІ № 564688).

Отже, доводи про те, що позивач має об`єкти нерухомості. які розташовані саме на території земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0001, належним чином не підтверджені, а Товариством не надано правовстановлюючих документів на земельні ділянки та не зазначено, яке саме його право та на які земельні ділянки порушено.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації від 17.01.2020 № 30 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Харківському національному університету внутрішніх справ та передачу її в постійне користування" суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження облдержадміністрації щодо розпорядження спірною земельною ділянкою визначені пунктом 5 статті 122 Земельного кодексу України, відповідно до якого обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Об`єктом Розпорядження № 733 від 17.10.2019 та Розпорядження № 30 від 17.01.2020 є земельна ділянка площею 441,15 га, розташована за межами населених пунктів, надана Кременчуцькому льотному коледжу в постійне користування відповідно до рішення Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 28.01.2000. Факт надання земельної ділянки підтверджується державним актом серії ІІ/ПЛ № 002291,зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 29.02.2000 за № 11.

Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 17.10.2019 № 773 Харківському національному університету внутрішніх справ було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Законом чітко не регламентовано перелік документів, які мають бути подані при отриманні дозволу на розроблення технічної документації. Підстави відмови у наданні дозволу та згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) законодавством чітко не регламентовані, але за аналгією з ч. 3 ст. 123 ЗК України, підставою відмови у наданні такого дозволу можуть бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийняти відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законодавством порядку.

На основі поданих документів облдержадміністрацією встановлено право Харківського національного університету внутрішніх справ на земельну ділянку площею 441,15 га, згідно з державним актом на право постійного користування серії ІІ-ПЛ № 002291.

Оскільки підстави для відмови в наданні дозволу на розробку землевпорядної документації, з урахуванням поданих документів, були відсутні, тоді було прийнято Розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 17.10.2019 № 773.

Відповідно до вказаного Розпорядження ТОВ "Компанія "Терра-Макс" виготовила технічну документацію із землеустрою, яку було подано на затвердження до облдержадміністрації. До клопотання ро затвердження технічної документації від 24.12.2019 № 1/7-2947 були додані всі необхідні документи.

Подана на розгляд технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в повній мірі відповідала вимогам статей 25, 55 Закону України "Про землеустрій".

Відповідно до пункту 14 ст. 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

Законом чітко не встановлено переліку підстав з яких може бути відмовлено в затверджені технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості), але за аналогією з ч. 17 ст. 186 ЗК України - підставою для відмови у погоджені документації із землеустрою можу бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Оскільки підстави для відмови з урахуванням поданих документів були відсутні, тоді технічна документація із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Харківського національного університету внутрішніх справ площею 441,15 га (кадастровий номер :09:000:0001) була затверджена розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 17.01.2020 № 30, а земельна ділянка передана в постійне користування ХНУВС.

У розпорядженні голови Полтавської обласної державної адміністрації від 17.01.2020 № 30 та розпорядженні голови Полтавської обласної державної адміністрації від 17.10.2019 № 773, зазначена Рокитнянська сільська рада, яка як вказує позивач, припинила свої повноваження у 2015 році.

Проте, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Рокитненська сільська рада не ліквідована, а перебуває в стані припинення. А в тексті розпоряджень Рокитненська сільська рада зазначається з метою ідентифікації місця розташування земельної ділянки, що має ніякого відношення з наявністю чи відсутністю у неї повноважень.

Необґрунтованою також є вимога позивача про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 2,9012 га та права постійного користування земельною ділянкою 0,833 га, оскільки за ст. 92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою не надається суб`єктам приватного права.

ТОВ "НВО "Авіа" не є суб`єктом, визначеним ч. 2 ст. 92 ЗК України, які мають підстави набувати право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності.

Крім того, відповідно до частини першої статті 79-1 Земельного кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною три статті 79-1 ЗК України визначено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Згідно абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру зокрема на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Згідно частини першої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Отже, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом внесення відомостей до Державного земельного кадастру, державним кадастровим реєстратором на підставі відповідної документації із землеустрою з відкриттям Поземельної книги на таку земельну ділянку.

Крім того, відповідно до частини десятої статті 79-1 ЗК України встановлено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Абзацом четвертим частини першої статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі за текстом - Закон) встановлено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (надалі за текстом - Державний реєстр прав) та Державний земельний кадастр за допомогою програмних засобів ведення інформаційних систем забезпечується у режимі реального часу отримання:

- державними реєстраторами відомостей з Державного земельного кадастру про права на земельні ділянки, зареєстровані до 2013 року, а також відомостей з Державного земельного кадастру про земельні ділянки;

- органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, інформації з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права на земельні ділянки, їх обтяження, а також про ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі за текстом - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною три статті 3 Закону визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

- реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

- на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 126 ЗК України (викладена в редакції станом на 20.12.2012) право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

До 01.01.2013 року повноваження у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою були у територіальних органів Держземагенства до набуття чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» повноваження даних територіальних органів Держземагенства у частині державної реєстрації з 01.01.2013 року припинилися.

Частиною другою статті 28 Закону встановлено під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, і користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із статтею 22 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування.

Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про знесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Згідно з пунктом 9 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Пунктом 4 частини третьої статті 10 Закону встановлено, що державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Також, відповідно до частини четвертої статті 18 Закону державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року.

Відповідно до пункту 20 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (викладена в редакції станом на дату прийняття рішення державним реєстратором) у разі наявності в отриманих відповідно до цього Порядку відомостях Державного земельного кадастру, крім відомостей про право власності на земельну ділянку, перенесених з Державного реєстру земель про інші речові права, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав також переносить відомості з Державного земельного кадастру про речові права на таку земельну ділянку, про суб`єктів зазначених прав до відповідного відкритого розділу.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи пояснень, державним реєстратором прав під час розгляду заяви від 28.01.2020 з поданих документів заявником та сформованих відомостей Державного земельного кадастру встановлено відповідність заявлених заявником прав відомостям Державного земельного кадастру щодо сформованої земельної ділянки з кадастровим номером: :09:000:0001.

Так, державним реєстратором отримано відомості з Державного земельного кадастру про:

- земельну ділянку з кадастровим номером: :09:000:0001, що свідчить про наявність сформованого об`єкту цивільних прав;

- місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця) земельної ділянки: Полтавська область, Кременчуцький район, на території Рокитненської сільської ради;

- цільове призначення: 03.02 Для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти;

- площа земельної ділянки, гектарів 441,1500 га;

- право постійного користування: інформація про власників (користувачів) земельної ділянки - Кременчуцький льотний коледж (01132369).

Державним реєстратором прав з використаних відомостей Державного земельного кадастру та керуючись статтею 28 Закону на підставі статті 122 ЗК України проведена державна реєстрація права власності шляхом внесення запису про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :09:000:0001 до Державного реєстру прав на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50917172 від 31.01.2020 (надалі за текстом - рішення 50917172 від 31.01.2020) за Державою Україна в особі Полтавської обласної державної адміністрації.

Так, під час проведення державної реєстрації права власності, державним реєстратором прав перенесено відомості з Державного земельного кадастру про зареєстровані права, а саме право постійного користування за правокористувачем - Кременчуцький льотний коледж () згідно відомостей Державного земельного кадастру.

Отже, при внесенні запису до Державного реєстру прав про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :09:000:0001 на підставі рішення 50917172 від 31.01.2020 за Державою Україна в особі Полтавської обласної державної адміністрації, перенесено відомості з Державного земельного кадастру про інше речове право, а саме про право постійного користування за правокористувачем - Кременчуцький льотний коледж ().

Після цього, під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо припинення іншого речового права) державним реєстратором прав внесено запис про припинення іншого речового права, права постійного користування за правокористувачем - Кременчуцький льотний коледж () відповідно до наявних відомостей Державного земельного кадастру та відомостей Державного реєстру прав на підставі поданого від заявника Розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації № 30 від 17.01.2020 про припинення іншого речового права, право постійного користування земельною ділянкою за правокористувачем.

Також, державному реєстратору прав заявником подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо виникнення іншого речового права) від 29.01.2020 під час розгляду якої на підставі поданих заявником документів, а саме Розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації №30 від 17.01.2020 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 50954321 від 04.02.2020 (надалі за текстом - рішення 50954321 від 04.02.2020) та внесено запис про виникнення іншого речового права, право постійного користування за новим правокористувачем - Харківський національний університет внутрішніх справ ().

Таким чином, державним реєстратором прав проведено державну реєстрацію прав відповідно до норм чинного законодавства з використанням відомостей Державного земельного кадастру, про реєстрацію іншого речового права, права постійного користування за відповідним правокористувачем.

Отже, державна реєстрація прав на підставі прийнятих рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери рішень 50954321 від 04.02.2020 та 50917172 від 31.01.2020 є елементом реєстраційної дії похідної від юридичного факту, на підставі якого виникають, припиняються чи переходять речові права.

Державним реєстратором прав під час розгляду заяв від 28.01.2020 та 29.01.2020 щодо реєстрації іншого речового права, право постійного користування прийняті рішення про державну реєстрацію прав 50917172 від 31.01.2020 та 50954321 від 04.02.2020 враховуючи норми статті 24 Закону.

Державним реєстратором прав враховано частину другу статті 24 Закону, а саме, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Також, державним реєстратором прав прийняті рішення на основі поданих документів, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", та дають змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а тому у державного реєстратора прав були відсутні підстави для відмови у державній реєстрації прав, що виключає можливість задоволення вимог позивача про визнання протиправними відповідні рішення.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що державним реєстратором прав прийнято оскаржувані рішення відповідно до норм чинного законодавства та проведена державна реєстрація прав в межах і спосіб передбачені законодавством.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" до Полтавської обласної державної адміністрації, Харківського національного університету внутрішніх справ в особі відокремленого підрозділу Кременчуцького льотного коледжу, Департаменту з питань реєстрації, Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області в особі територіального підрозділу Міськрайонне управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх плавнях Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" до Полтавської обласної державної адміністрації відмовити повністю.

2. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" до Харківського національного університету внутрішніх справ в особі відокремленого підрозділу Кременчуцького льотного коледжу відмовити повністю.

3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" до Департаменту з питань реєстрації відмовити повністю.

4. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області в особі територіального підрозділу Міськрайонне управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано 09.03.2021 року.

Суддя Ю.О.Підченко