ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 925/594/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Жукова С.В., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ліквідатора ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" - арбітражного керуючого Левченко Наталії Петрівни

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Тіса-опт" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Левченко Наталії Петрівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азімут"

про стягнення поворотної фінансової допомоги в розмірі 263 744,47 грн.

в межах справи № 925/594/18

за заявою Головного управління ДФС у Черкаській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Тіса-опт"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.07.2018 відкрито провадженні у справі № 925/594/18 про банкрутство ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт", введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна боржника Пшеничного С.М.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 25.10.2018 боржника - ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Левченко Н.П.

У жовтні 2019 року ліквідатор ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" - арбітражний керуючий Левченко Н.П. в межах справи про банкрутство звернулась до господарського суду із заявою про стягнення з ТОВ "Азімут" на користь ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" поворотної фінансової допомоги в розмірі 263 744,47 грн., у т.ч. основний борг у сумі 166 895,19 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 21 512,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 75 336,49 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020 у справі №925/594/18 (суддя Хабазня Ю.А.) позовну заяву боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Левченко Н.П., задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Азімут" на користь ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" основний борг в розмірі 140 650,00 грн, 3% річних за користування коштами у розмірі 11,56 грн, а всього 140 661,56 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 у справі №925/594/18 (колегія суддів: Грек Б.М., Копитова О.С., Демидова А.М.) рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020 у справі №925/594/18 скасовано. У задоволенні позову ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" до ТОВ "Азімут" про стягнення боргу в сумі 166 895, 19 грн., 21 512, 79 грн. 3% річних за користування коштами, 75 336, 49 грн. інфляційних втрат, а всього 263 744, 47 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ліквідатор ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" - арбітражний керуючий Левченко Н.П. звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 у справі № 925/594/18 та залишити в силі рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020 у справі № 925/594/18.

Підставами для подання касаційної скарги ліквідатором ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" зазначено п.1, 4 ч.1 та п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме:

1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17 щодо правової презумпції сумнівності правочинів, постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 924/1096/17, від 16.04.2018 у справі №906/408/17, від 30.10.2019 у справі № 916/139/18 щодо застосування ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1212 ЦК України;

2) порушення та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо первинних документів, абз. 1 ч. 1 Постанови Правління НБУ № 210 від 06.06.2013 "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою", якою встановлено обмеження граничної суми розрахунків готівкою для підприємств (/підприємців між собою протягом одного дня в розмірі 10 000 грн., п. 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004, в частині того, що платник відповідає за дані, зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу", ст. ст. 7, 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 16, 216, 1046, 1212 ЦК України, ст. ст. 74, 77, 79-81, 86, 91, 269, 277, 282 ГПК України.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги арбітражного керуючого-ліквідатора ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" Левченко Н.П. у справі № 925/594/18 визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), Жукова С.В., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 28.09.2020.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.10.2020 касаційна скарга арбітражного керуючого-ліквідатора ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" Левченко Н.П. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 та рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020 у справі № 925/594/18 була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №925/594/18 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою арбітражного керуючого-ліквідатора ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" Левченко НП. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 та рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020 у справі №925/594/18; призначено розгляд справи за касаційною скаргою арбітражного керуючого-ліквідатора ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" Левченко Н.П. у відкритому судовому засіданні на 13.01.2021 на 10 год. 30 хв.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2021 розгляд справи № 925/594/18 за касаційною скаргою ліквідатора ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" - арбітражного керуючого Левченко Н.П. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 та рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020 відкладено на 10.02.2021 на 10 год. 00 хв.

Відзиви на касаційну скаргу до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не надходили.

У судове засідання Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 10.02.2021 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Клопотання ліквідатора ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" - арбітражного керуючого Левченко Н.П. про відкладення розгляду справи №925/594/18 з посиланням на неможливість прибути в судове засідання у зв`язку несприятливими погодними умовами та обмеженням руху транспорту на трасі Черкаси-Київ, колегією суддів залишене без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимоги ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Левченко Н.П. (позивач) про стягнення з ТОВ "Азімут" (відповідач) основного боргу у сумі 166 895,19 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 21 512,79 грн., інфляційних втрат у розмірі 75 336,49 грн., а всього 263 744,47 грн.

Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що в ході інвентаризації в межах ліквідаційної процедури ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт", за даними виписок АТ "КБ "Приватбанк" ліквідатором боржника встановлено, що з розрахункового рахунку ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" № НОМЕР_1 на користь ТОВ "Азімут" проведено перерахунок коштів в сумі 166 895, 19 грн., а саме:

- платіжним дорученням № 1086 від 27.04.2015 перераховано 140 650 грн. з призначенням платежу: "поворотна фінансова допомога згідно договору від 27.04.2015, без ПДВ";

- платіжним дорученням № 1111 від 26.06.2015 перераховано 26 245,19 грн. з призначенням платежу: "повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору №8 від 27.05.2015, без ПДВ".

Ліквідатор боржника - арбітражний керуючий Левченко Н.П. вважає, що оскільки за даними виписок обслуговуючих банків ТОВ "Азімут" не вчиняв платежів на користь ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" з призначенням у платіжних документах "поворотна фінансова допомога", отримані кошти в сумі 166 895, 19 грн. ТОВ "Азімут" на рахунок боржника не повернуті та є дебіторською заборгованістю ТОВ "Азімут" перед ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт".

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для перерахування боржником коштів у сумі 140 650 грн. та їх набуття ТОВ "Азімут" відсутні, а невиконання відповідачем вимоги боржника про повернення безпідставно набутого майна відповідно до ст. 1212 ЦК України та ст. 530 ЦК України є підставою для стягнення заявленої суми боргу у сумі 140 650 грн. у примусовому порядку.

При цьому, судом було встановлено відсутність доказів укладення договору від 27.04.2015 про надання ТОВ "ТК "Тіса-Опт" позики (поворотної фінансової допомоги) ТОВ "Азімут "в розмірі 140 650 грн., як і доказів фіксації факту вчинення обома сторонами правочину позики у кількох письмових документах.

Разом з тим, за висновком суду першої інстанції, виписка АТ "КБ "ПриватБанк" про рух коштів по рахунку ТОВ "ТК "Тіса-Опт" № НОМЕР_1 за період з 01.01.2014 до 01.01.2019 (з записом щодо призначення платежу) не є доказом укладення договору позики від 27.04.2015, однак, вона є доказом перерахування коштів.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення коштів у сумі 26 245, 19 грн. та нарахованих на них інфляційних і процентів суд першої інстанції виходив з того, що обставини укладення договору позики від 27.05.2015 №8 на суму 26 245,19 грн., передачі коштів 29.05.2015 відповідачем перерахуванням їх на рахунок позивача згідно з платіжним дорученням №49 з призначенням платежу: "Поворотна фінансова допомога…", повернення коштів 26.06.2015 позивачем на рахунок відповідача на підставі платіжного доручення №1111 із призначенням платежу: "Повернення поворотної фінансової допомоги…" є доведеними належними доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано належної правової оцінки тому, що доводи та докази відповідача у своїй сукупності є більш вірогідними, в розумінні ст. 79 ГПК України, аніж доводи та докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, що є суперечливими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Але з такими висновками апеляційного суду колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не погоджується, оскільки вони є їх передчасними, зроблені без належної оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення місцевого суду, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що фактичні дії сторін свідчать про те, що договори від 27.04.2015 і від 27.05.2015 були укладені та послався при цьому на ч. 2 ст.1051 ЦК України, згідно якої, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Разом з тим, при розгляді спору у даній справі суд апеляційної інстанції не врахував, що за приписами процесуального законодавства судове рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом, які підлягають оцінці у їх сукупності, адже жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності, допустимості, достовірності і вірогідності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

За змістом ст. 77 ГПК України допустимість доказів означає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 79 ГПК України).

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Однак, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції вимог наведених вище норм не дотримався.

При цьому, висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги зводяться до того, що позиція скаржника забезпечена вичерпним обґрунтуванням по всім істотним питанням, що виникли як у матеріально-правовому так і у процесуальному сенсах, та спростовують висновки місцевого господарського суду, викладені в оскарженому рішенні.

Саме за наведених підстав, апеляційний господарський суд не погодився з висновками місцевого господарського суду, та визнав доводи та докази скаржника більш вірогідними аніж доводи та докази позивача, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового рішення про відмову в позові.

Разом з тим, враховуючи, що судом першої інстанції позов був задоволений лише частково, судом апеляційної інстанції не було зазначено підстав скасування рішення місцевого суду в повному обсязі, в т.ч. і в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення коштів у сумі 26 245, 19 грн. та нарахованих на них інфляційних втрат і процентів.

За змістом ст. 282 ГПК України (п. "б" ч. 1) у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.

Однак, у даному випадку апеляційним судом не наведено належних доводів, мотивів та обґрунтувань, за якими він не погодився з висновками суду першої інстанції.

До того ж, на думку колегії суддів, апеляційний господарський суд, розглянувши справу без оригіналів (чи належним чином засвідчених копій) договорів, якими обґрунтував свою позицію ТОВ "Азімут", та дійшовши висновку про те, що доводи та докази відповідача є більш вірогідними аніж доводи позивача, порушив приписи ст. ст. 73, 74, 76, 77, 78, 86, 91 ГПК України, не забезпечивши всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів на предмет їх належності, допустимості і достовірності.

Згідно з п. "в" ч. 1 ст. 282 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Таким чином, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Згідно зі ст. ст. 7, 13, 15 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх фізичних та юридичних осіб перед законом і судом, змагальності сторін та відповідно до принципу пропорційності.

У порушення наведених норм процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції взагалі не надав оцінки викладеним у запереченні на апеляційну скаргу аргументам ліквідатора ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" - арбітражного керуючого Левченко Н.П.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що апеляційний господарський суд в порушення приписів ч. 1 ст. 282 ГПК України, не погодившись з висновками місцевого суду, не спростував їх з посиланням на наявні у справі належні та допустимі докази та норми чинного законодавства, залишив без жодної правової оцінки, зокрема, доводи і заперечення позивача, викладені у запереченні на апеляційну скаргу, відтак, прийняв постанову при неповному з`ясуванні обставин, на які посилаються учасники провадження у справі.

Водночас, дослідження та надання оцінки всім наявним у справі доказам та доводам всіх учасників справи в їх сукупності з метою з`ясування дійсних обставин наявності/відсутності заборгованості ТОВ "Азімут" перед боржником є обов`язковим при розгляді спору у даній справі.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційний господарський суд, в порушення вимог ст. 269 ГПК України, не здійснив належний апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції.

Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на обґрунтоване рішення. У справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 ЄСПЛ зазначив, що лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя.

У Рішенні ЄСПЛ "Мала проти України" від 17.11.2014 суд погодився з доводами заявниці про наявність порушення статті 6 Конвенції у випадку ненадання судом оцінок аргументові заявниці, що мав ключове значення для результатів провадження.

Аналогічно, у даній справі, ненадання судом належної оцінки всім обставинам справи, колегія суддів вважає таким процесуальним порушенням, яке виключає справедливість постановленого судового рішення в розумінні статті 6 Конвенції.

У зв`язку з зазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що недоліки у вирішенні спору, яких припустився апеляційний господарський суд, свідчать про передчасність здійснених висновків про відмову у задоволенні позову у даній справі.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ст. 300 ГПК України).

Встановивши зазначені порушення, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 у справі № 925/594/18 підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції слід врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, і в залежності від установленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У зв`язку з направлення справи на новий апеляційний розгляд відповідно до ст.129 ГПК України розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 316, 317 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ліквідатора ТОВ "Торговельна компанія "Тіса-опт" - арбітражного керуючого Левченко Наталії Петрівни - задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 у справі № 925/594/18 - скасувати.

Справу № 925/594/18 направити на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Ткаченко Н.Г.

Судді Жуков С.В.

Пєсков В.Г.