РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2021Справа № 910/18771/20

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Спичака О.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/18771/20

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул»

про стягнення 162 680,37 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» про стягнення 162 680,37 грн. неустойки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №53-129-01-18-01621 від 12.11.2018, в частині своєчасної та оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/18771/20. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

06.01.2021 відповідачем було подано до канцелярії суду клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Крім того, 06.01.2021 відповідачем було також подано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 судом задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» про продовження встановленого строку для подання відзиву на позовну заяву, продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву на десять днів з отримання даної ухвали, а також відмовлено у зволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

19.02.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що у позивача перед відповідачем, в свою чергу, існує заборгованість в сумі 302 655,98 грн. з оплати господарських санкцій за порушення строків оплати поставленого відповідачем товару на підставі умов спірного договору, яка складається з пені, 3% річних та інфляційних втрат. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає розмір заявлених позовних вимог позивача не може становити 162 680,37 грн., оскільки борг останнього перед відповідачем, в свою чергу, становить 302 655,98 грн.

У відповіді на відзив, яка надійшла від позивача 04.03.2021 до Господарського суду міста Києва, позивач зазначає, що викладені відповідачем у відзиві розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат не стосуються предмету спору, отже відповідачем не обґрунтовано обставин, за яких останній просить суд відмовити у позові.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» (постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (покупець) було укладено договір поставки №53-129-01-18-01621, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується у порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити смоли іонообмінні виробництва LANXESS Deutschland GmbH, Німеччина для потреб ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується у порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначені в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору).

Згідно п.3.1 договору ціна договору складає 12 831 570,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 2 138 595,00 грн.

У п.5.1 договору зазначено, що строк поставки продукції, зазначений в специфікації.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача. Належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки товару підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі продукції (п.п.5.4, 5.8 договору).

Відповідно до п.7.2 договору за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання. За прострочення поставки понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф в розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.05.2019, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку (п.10.1 договору).

Так сторонами затверджено специфікацію №1, за умовами якої строк поставки - листопад 2018 року.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №53-129-01-18-01621 від 12.11.2018 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» було поставлено, а Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» прийнято товар згідно видаткових накладних №63 від 18.12.2018 на суму 6 316 050,00 грн., №67 від 26.12.2018 на суму 877 440,00 грн. та №68 від 27.12.2018 на суму 1 283 520,00 грн.

Щодо приймання товару сторонами також було складено акт приймання-передачі №1187/61 від 29.12.2018.

Наразі, за твердженнями позивача відповідачем було порушено строки постави товару, що визначені умовами договору, що стало підставою для нарахування пені.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що у позивача перед відповідачем, в свою чергу, існує заборгованість в сумі 302 655,98 грн. з оплати господарських санкцій за порушення строків оплати поставленого відповідачем товару на підставі умов спірного договору, яка складається з пені, 3% річних та інфляційних втрат. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає розмір заявлених позовних вимог позивача не може становити 162 680,37 грн., оскільки борг останнього перед відповідачем, в свою чергу, становить 302 655,98 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як зазначалось вище, відповідно до п.7.2 договору за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання. За прострочення поставки понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф в розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Частинами 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.664 Цивільного кодексу України унормовано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як було встановлено судом, у п.5.1 договору зазначено, що строк поставки продукції, зазначений в специфікації.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача. Належне виконання постачальником свого обов`язку щодо поставки товару підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі продукції (п.п.5.4, 5.8 договору).

За умовами специфікації №1 до договору строк поставки товару - листопад 2018.

Таким чином, з наведеного вбачається, що кінцевим строком поставки товару за договором було 30.11.2018.

Однак, як встановлено судом, відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товар згідно видаткових накладних №63 від 18.12.2018 на суму 6 316 050,00 грн., №67 від 26.12.2018 на суму 877 440,00 грн. та №68 від 27.12.2018 на суму 1 283 520,00 грн.

Щодо приймання товару сторонами також було складено акт приймання-передачі №1187/61 від 29.12.2018.

Тобто, товар згідно видаткових накладних №63 від 18.12.2018 на суму 6 316 050,00 грн., №67 від 26.12.2018 на суму 877 440,00 грн. та №68 від 27.12.2018 на суму 1 283 520,00 грн. було поставлено з порушенням встановлених договором та специфікацією №1 до договору строків поставки.

Отже, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на застосування до відповідача відповідальності за порушення строків поставки, що передбачена п.7.2 договору.

Наразі, здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку пені, суд дійшов висновку, що періоди прострочення позивачем визначено вірно, арифметичний розрахунок є обґрунтованим, а отже, позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» про стягнення 162 680,37 грн. пені є обґрунтованими.

Заперечення відповідача проти позовних вимог судом відхиляються, оскільки є необґрунтованими та такими, що не спростовують викладені вище судом висновки. До того ж суд вважає за доцільне зазначити, що відповідач не позбавлений права звернутись з окремим позовом про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» пені та нарахувань на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за прострочення строків оплати поставленого відповідачем товару за умовами спірного договору.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див.рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» (04073, м. Київ, вул. Семена Скляренка, 15, ) на користь на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, Шевченківський район, вулиця Назарівська, будинок 3, ) в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (01054, м. Київ, вул. Франка Івана, 31, , рахунок IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478) пеню в сумі 162 680,37 грн. та 2440,21 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя О.М. Спичак