УХВАЛА

про задоволення скарги на дії державного виконавця

01.03.2021Справа № 910/3726/20

За скаргою Фізичної особи-підприємця Куліша Дениса Юрійовича

на дії та рішення головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С. у справі

За позовом Фізичної особи-підприємця Куліша Дениса Юрійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок"

про стягнення 28 321,67 грн. та витребування майна

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

Від стягувача: Петришак А.Я.;

Від боржника: не з`явився;

Від державного виконавця: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва звернулась Фізична особа-підприємець Куліш Денис Юрійович (далі - ФОП Куліш Д. Ю., позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок" (далі - ТОВ "Агро Блок", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 25 375,52 грн. та витребування майна.

Позов мотивований тим, що відповідач порушив умови договору оренди майна № 1 від 19.07.2019 р. в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів за користування будівельними риштуваннями, наданими позивачем для виконання робіт на об`єкті у с. Козин, вул. Старокиївська, 1. Внаслідок неналежного виконання господарського зобов`язання у відповідача утворилась заборгованість, яку останній повинен сплатити позивачу, а також повернути відповідачу об`єкт оренди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Куліша Дениса Юрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок" про стягнення заборгованості у сумі 28 321,67 грн. та витребування майна задоволено частково; Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок" (03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 59, кв. 45, ідентифікаційний код 40443927) на користь Фізичної особи-підприємця Куліша Дениса Юрійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) основний борг у сумі 24 948 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот сорок вісім) грн. 00 коп., пеню у сумі 550 (п`ятсот п`ятдесят) грн. 80 коп., інфляційну складову боргу у сумі 23 (двадцять три) грн. 76 коп., 3 % річних у сумі 52 (п`ятдесят дві) грн. 98 коп., судовий збір в сумі 3 398 (три тисячі триста дев`яносто вісім) грн. 64 коп; Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок" (03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 59, кв. 45, ідентифікаційний код 40443927) майно - будівельні риштування обсягом 99,00 кв.м. (площа фасаду, яку вони дозволяють закрити), загальною вартістю 201 000,00 грн., що складаються з наступних найменувань: стійки 2,1 м. * 0,7 м. у кількості 30 одиниць; поперечини 0,7 м. у кількості 30 одиниць; опори регул. 0,60 м. у кількості 60 одиниць; стяжки-перильної 3 м. у кількості 30 одиниць; стяжки-горизонтальної 3 м. у кількості 30 одиниць; стяжки-діагональної 3,7 м. у кількості 15 одиниць; настилу металевого у кількості 30 одиниць; драбини у кількості 15 одиниць, та повернути його Фізичній особі-підприємцю Кулішу Денису Юрійовичу ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ). В решті позовних вимог відмовлено.

29.01.2021 р. до Господарського суду міста Києва зі скаргою звернулась Фізична особа підприємець Куліш Денис Юрійович (далі - ФОП Куліш, скаржник) на дії та рішення державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Голосіївський РВ ДВС у місті Києві) Проц В. С. про визнання неправомірним повідомлення від 06.01.2021 р. про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язання державного виконавця прийняти до виконання судовий наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 повернуто скаргу Фізичної особи-підприємця Куліша Дениса Юрійовича на дії та рішення головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С.

15.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від стягувача надійшла скарга на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С. про визнання неправомірним повідомлення від 06.01.2021 р. про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язання державного виконавця прийняти до виконання судовий наказ.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.02.2021 скаргу передано на розгляд судді Головіній К.І.

Розпорядженням № 05-23/229-21 від 15.02.2021 у зв`язку з відпусткою судді Головіної К.І. призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від

15.02.2021 скаргу передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Представник стягувача (скаржника) у судовому засіданні 01.03.2021 року підтримав подану скаргу, надав пояснення по справі.

Представники боржника та державної виконавчої служби у судове засідання 01.03.2021 не з`явились, про причину неявки суд не повідомили.

Представники боржника та державної виконавчої служби про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 009 та № 025.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд розглядає дану скаргу за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення скарги Фізичної особи-підприємця Куліша Дениса Юрійовича на дії та рішення головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С. у справі 910/3726/20, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчі дії - це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст. 10 названого Закону, а саме: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Конституційний Суд України у пунктах 2 та 3 мотивувальної частини рішення № 18-рп/2012 від 13.12.2012 констатував, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997). Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява №18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - п. 53.

ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01 (рішення від 07.06.2005) ЄСПЛ вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Судом встановлено, що 15.12.2020 скаржник звернувся до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження.

В подальшому, 06.01.2021 головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, згідно якого зазначено, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (п.7 частини 4 стаття 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1-2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Окрім наведеного, відповідно до частин 4 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу. У разі письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про їх передачу стягувачу, виконавець повертає зазначені предмети боржникові, про що складає акт, і виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому внесений стягувачем авансовий внесок поверненню не підлягає.

Як вказує стягувач у своїй скарзі, що не спростовано органом державної виконавчої служби, останнім при здійсненні виконавчого провадження неправомірно винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п.7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», адже в наказі Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 зазначено: витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок" майно - будівельні риштування обсягом 99,00 кв.м. (площа фасаду, яку вони дозволяють закрити), загальною вартістю 201 000,00 грн., що складаються з наступних найменувань: стійки 2,1 м. * 0,7 м. у кількості 30 одиниць; поперечини 0,7 м. у кількості 30 одиниць; опори регул. 0,60 м. у кількості 60 одиниць; стяжки-перильної 3 м. у кількості 30 одиниць; стяжки-горизонтальної 3 м. у кількості 30 одиниць; стяжки-діагональної 3,7 м. у кількості 15 одиниць; настилу металевого у кількості 30 одиниць; драбини у кількості 15 одиниць та повернути його Фізичній особі-підприємцю Кулішу Денису Юрійовичу ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Отже, повідомлення державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С. від 06.01.2021 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання є неправомірним та порушує права стягувача (у відношенні майна, яке підлягає витребуванню), оскільки стягувач не зможе здійснити функції щодо фізичного володіння та користування таким майном.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР (далі - Конвенція), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин суд вважає, що скарга Фізичної особи-підприємця Куліша Дениса Юрійовича на дії та рішення головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С. у справі № 910/3726/20 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 234, 342-344 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Фізичної особи-підприємця Куліша Дениса Юрійовича на дії та рішення головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С. у справі № 910/3726/20 задовольнити.

2. Визнати неправомірним повідомлення Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

3. Зобов`язати Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц В. С. прийняти наказ № 910/3726/20, виданий Господарським судом м. Києва від 09.11.2020 про витребування майна до виконання.

4. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.03.2021.

Суддя Літвінова М.Є.