ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 справа № 914/2093/20

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Львів

до відповідача Малого приватного підприємства - Виробничо-комерційної фірми «Руслан», м.Львів

про стягнення 6 733,50 грн штрафу.

За участю представників:

від позивача: Левицька О.А. - представник (довіреність б/н від 13.01.2021 р.);

від відповідача: Рабешко Б.Р. - представник (довіреність б/н від 09.09.2020 р.).

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Малого приватного підприємства - Виробничо-комерційної фірми «Руслан» про стягнення 6 733,50 грн штрафу.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Представник позивача в судове засідання 24.02.2021 р. для розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 24.02.2021 р. для розгляду справи по суті з`явився, проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 24.02.2021 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.12.2019 р. за результатами проведення відкритих торгів на електронній системі публічних закупівель Prozorro між позивачем та Малим приватним підприємством - Виробничо-комерційною фірмою «Руслан» було укладено договір №Л/НХ-19692/НЮ, за умовами якого, постачальник зобов`язувався у 2019-2020 роках поставити покупцеві товар, а саме: Бланкова продукція Код ДК 021:2015 -22820000-4 (бланки) у кількості 2202030 шт., 7000 комплект на суму 736 376,40 грн (визначається в специфікації №1 (додаток №1)).

10.02.2020р. позивач згідно умов укладеного 17.12.2019р. між сторонами договору поставки №Л/НХ-19692/НЮ, надіслав на електронну адресу відповідача заявки на поставку товару, проте, у визначений договором строк, поставку такого товару не здійснено.

Надіслана відповідачу 30.04.2020р. претензія №НЮ-1121 від 29.04.2020р. з вимогою сплатити суму передбаченого умовами договору штрафу, нарахованого у зв`язку із непоставкою товару за вищевказаними заявками, залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на його користь з відповідача визначеного умовами договору штрафу в сумі 6 733,50 грн, що становить 20% від вартості непоставленого товару.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог повністю, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Зокрема зазначив про те, що спірні, надіслані позивачем 10.02.2020р., заявки не відповідають умовам укладеного між сторонами договору оскільки дублюють попередньо поставлений позивачу товару, а відтак вимога здійснити поставку товару, зазначеного у таких заявках, не є такою, що здійснена позивачем в межах договору, що в свою чергу виключає можливість настання передбачених умовами договору наслідків у вигляді сплати штрафу за непоставку відповідного товару.

При цьому, відповідач зазначає, що претензію позивача №НЮ-1121 від 29.04.2020р. він не отримував.

З огляду на вказане, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Обставини встановлені судом.

17.12.2019 р. за результатами проведення відкритих торгів на електронній системі публічних закупівель Prozorro між Акціонерним товариством «Українська залізниця», в особі головного інженера регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» Заньківа З.З. та заступника директора виконавчого з інфраструктури регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» Калагурського Р.Б. (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - покупець) та Малим приватним підприємством - Виробничо-комерційною фірмою «Руслан», в особі заступника директора Рабешка Б.Р. (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором продавець) було укладено договір поставки №Л/НХ-19692/НЮ (надалі по тексту рішення - договір), відповідно до розділу І якого, постачальник зобов`язується у 2019-2020 роках поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації №1 (додаток №1 до даного договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар: найменування (номенклатура, асортимент) товару: Бланкова продукція Код ДК 021:2015 -22820000-4 (бланки), Код УКТЗЕД: (п.1.2. договору); кількість товару - 2202030 шт., 7000 комплект (визначається в специфікації №1 (додаток №1)) (п.1.3. договору); виробник товару, країна походження: МПП ВКФ «Руслан», Україна (п.1.4. договору).

Згідно з п.3.1. договору, ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації №1 (додаток №1). Ціна за одиницю товару визначається у специфікації №1 (додаток №1).

Відповідно до п.3.2. договору сума цього договору на момент його підписання становить 736 376,40 грн, у тому числі ПДВ 20% - 122 729,40 грн.

Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами «ІНКОТЕРМС-2010», за реквізитами, зазначеними в заявці покупця (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»).

Згідно з п.5.2. договору, поставка товару проводиться партіями протягом не більше 15 днів тільки на підставі наданої письмової рознарядки/заявки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання продукції, але не пізніше 30.06.2020 року.

Відповідно до п.5.3. договору, відправлення заявки покупцем (структурний підрозділ «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», здійснюється з електронної адреси покупця (ІНФОРМАЦІЯ_2) на електронну адресу постачальника ().

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п.5.5. договору).

10.02.2020 р. позивачем сформовано заявки №НХЛьв-1/852 та №НХЛьв-1/855, відповідно до змісту яких, останній просив відповідача поставити товар, загальною вартістю 33 667,53 грн (18797,51+14870,02=33667,53) з ПДВ.

Згідно з п.7.2. договору, за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

У зв`язку із непоставкою товару на суму 33 667,53 грн, позивач просить стягнути з відповідача 6 733,50 грн штрафу, нарахованого відповідно до умов договору.

Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки №Л/НХ-19692/НЮ від 17.12.2019 р.

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 17.12.2019 р. за результатами проведення відкритих торгів на електронній системі публічних закупівель Prozorro між сторонами укладено договір, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

На підставі договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки.

Пунктом 5.1. визначено, що постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами «ІНКОТЕРМС-2010», за реквізитами, зазначеними в заявці покупця (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»).

Згідно з п.5.2. договору, поставка товару проводиться партіями протягом не більше 15 днів тільки на підставі наданої письмової рознарядки/заявки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання продукції, але не пізніше 30.06.2020 року.

Відповідно до п.5.3. договору, відправлення заявки покупцем (структурний підрозділ «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», здійснюється з електронної адреси покупця (ІНФОРМАЦІЯ_2) на електронну адресу постачальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

10.02.2020 р. позивач сформував заявки №НХЛьв-1/852 та №НХЛьв-1/855, відповідно до змісту яких, останній просив відповідача поставити товар, загальною вартістю 33 667,53 грн з ПДВ.

Факт отримання вищевказаних заявок відповідачем, при цьому, нездійснення останнім поставки зазначеного у таких заявках товару ним заперечується.

Суд звертає увагу, що специфікацією №1, яка є додатком №1 до договору, сторонами, зокрема, визначено перелік, кількість та загальну вартість товару, який, у відповідності до умов договору, зобов`язався поставити відповідач.

При цьому, як зазначає відповідач, перелік товару, поставку якого останній просив здійснити у відповідності до спірних заявок, є таким, що не відповідає умовам договору, оскільки обов`язок щодо поставки частини такого товару відповідачем було виконано до моменту формування позивачем спірних заявок, водночас, щодо іншої частини зазначеного у заявках товару, то кількість такого значно перевищує кількість, визначену сторонами в специфікації №1 до договору, а отже поставка такого призвела б до збільшення ціни договору.

Так, по заявці № НХ Льв.-1/852 від 10.02.20 р. відбулось дублювання позицій на суму 11156,29 грн, по заявці НХ Льв.-1/8 55 від 10.02.20 р. відбулось дублювання позицій на суму 12439,92 грн., що привело б в загальному до збільшення суми договору на суму 23596,21 грн., та було б розбіжністю із специфікацією, що є невід`ємною частиною договору.

Слід зазначити, що товар, який просив поставити позивач, вже був поставлений відповідачем згідно актів приймання-передачі товару №2 від 03.02.20р., №4 від 17.02.20р., а саме: ФТУ-50 картка обліку робочого часу по специфікації - 9400 шт., закрито актом №4 від 17.02.20р. (п.5 Специфікації); П-5 табель обліку робочого часу по специфікації - 22500 шт., закрито актом №2 від 03.02.20р. (п.15 Специфікації); ФМУ-54матеріальний звіт по специфікації - 16500 шт., закрито актом №4 від 17.02.20р. (п.16 Специфікації); ТУ-Зісц маршрут машиніста по специфікації - 445 000 шт., закрито актами №2 від 03.02.20р. та №4 від 17.02.20р. (п.30 Специфікації); ФТУ-32 маршрут провідника по специфікації - 50 000 шт., закрито актами №2 від 03.02.20р. та №4 від 17.02.20р. (п.28 Специфікації); ТУ-10а особовий рахунок по специфікації - 8 000 шт., закрито актом N4 від 17.02.20р. (п.31 Специфікації); ФМУ-24 добова відомість відпуски нафтопалива на локомотиви по специфікації - 70 000 шт., закрито актами №2 від 03.02.20р. та N4 від 17.02.20р. (п.78 Специфікації).

Вищевказані обставини щодо здійснення відповідачем до моменту формування спірних заявок поставки відповідного товару підтверджується, зокрема, долученими до відзиву на позовну заяву підписаними повноважними представниками обох сторін та скріпленими відтисками печаток юридичних осіб - сторін у цій справі актами приймання-передачі товару №2 від 03.02.2020 р. та №4 від 17.02.2020 р.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що сформовані позивачем 10.02.2020 р. спірні заявки на поставку товару є такими, що не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, оскільки здійснення відповідачем поставки зазначеного у заявках від 10.02.2020 р. товару було б поставкою товару поза межами ціни договору та поза межами кількості товару, визначених у специфікації №1 до договору, що в свою чергу вказує на те, що непоставка відповідачем зазначеного у таких заявках товару не є порушенням останнім визначеного умовами договором зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з п.7.2. договору, за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що відповідальність у виді нарахування штрафу настає у випадку порушення суб`єктом господарювання правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Водночас спірні сформовані позивачем заявки на поставку товару є такими, що не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, а отже не створюють для відповідача обов`язку здійснити поставку зазначеного у них товару, отже нездійснення відповідачем поставки не є порушенням умов договору, а відтак, підстави для нарахування визначеного п.7.2. договору штрафу відсутні.

Із врахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення суми штрафу є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю. Відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020 р.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 102,00 грн згідно платіжного доручення № 1134 від 07.08.2020 р., який відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 09.03.2021 року.

Суддя Ю.О. Сухович