ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 березня 2021 року Справа № 903/13/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніра", м. Київ

до відповідача: Фермерського господарства Західний Буг, м. Володимир-Волинський

про стягнення 6 831 255 грн. 14 коп.

Суддя Кравчук А. М.

Секретар судового засідання Ведмедюк М.П.

Представники:

від позивача: Нестеришин Т. С., адвокат

від відповідача: Безрода Р. С., адвокат

Судове засідання проводено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

встановив: 04.01.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніра" до Фермерського господарства Західний Буг про стягнення 6 831 255 грн. 14 коп., з яких: 3 441 438 грн. 36 коп. основного боргу, 2 529 457 грн. 19 коп. пені, 860 359 грн. 59 коп. штрафу за порушення строків доставки ріпаку та судових витрат по справі.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору № 1/150319 від 15.03.2019 зобов`язань.

Ухвалою суду від 05.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвала суду надіслана сторонам поштовим зв`язком 08.01.2021, отримана позивачем 12.01.2021, відповідачем - 11.01.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №042, №034 (а.с. 27, 28). Строк для надання відзиву по 26.01.2021.

27.01.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача від 25.01.2021 (надісланий 25.01.2021), згідно якого позовні вимоги в частині відшкодування вартості поставленого позивачем карбаміду не заперечує. З нарахованими пенею та штрафом не погоджується, оскільки умовами договору (п.п. 1.9.1, 1.9.2) визначена відповідальність за порушення зобов`язань в частині доставки ріпаку на склад, а не відшкодування вартості переданого позивачем товару. Товар до 15.08.2019 був доставлений на зазначений у договорі склад, на підтвердження чого подав довідку ТОВ «ЛогістикА». Крім того позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення пені, оскільки п. 1.9.1 сторонами погоджено строк та порядок нарахування пені, а не закінчення позовної давності, який визначається ст. ст. 254, 258 ЦК України. Зважаючи на погоджений сторонами строк передачі товару (15.08.2019) строк позовної давності щодо стягнення розпочався 16.08.2019 і закінчився 17.08.2020. Позов поданий 04.01.2021. Розмір пені (0,15% від вартості переданого товару за кожен день прострочення) суперечить ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. У задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні 10.02.2021 оголошено перерву до 24.02.2021 для надання можливості сторонам подати відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

15.02.2021 від відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копій заяви ФГ «Західний Буг» ОСОБА_1 від 05.02.2021 №06-505 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог по договору №1/150319 від 15.03.2019; вимоги ФГ «Західний Буг» ОСОБА_1 від 22.01.2021 до ТОВ «Ніра» про реєстрацію податкових накладних або відшкодування понесених збитків з доказами її надсилання та отримання позивачем; вимоги ФГ «Західний Буг» ОСОБА_1 від 22.01.2021 до ТОВ «Ніра» про поставку товару, оплаченого згідно з платіжними дорученнями, або повернення грошових коштів у сумі 1 804 172,38 грн. з доказами її надсилання таотримання позивачем, копії платіжних доручень про сплату відповідачем на користь позивача попередньої оплати за товар в сумі 1 804 172,38 грн. (за період з вересня 2019 по вересень 2020) (а.с. 65-92).

Позивач у відповіді на відзив від 17.02.2021 зазначає про невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки ріпаку до 15.08.2019, можливість з посиланням на ч.ч. 231 ГК України, правову позицію, яка міститься в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, нарахування пені та штрафу за невиконання будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки грошових. Щодо твердження відповідача про наявність ріпаку на складі 15.08.2019 зазначає, що він не був повідомлений про готовність до передання ТОВ «Ніра» товару в належному місці, визначеному договором. Сам по собі факт можливого знаходження ріпаку (без будь-яких ідентифікуючих ознак) у певному місці та в певний час не свідчить про факт виконання відповідачем зобов`язань щодо передання ТОВ «Ніра» вирощеного на землях ФГ «Західний Буг» ріпаку. Довідка підписана Юнаком М.П., як представником ТОВ «ЛогістикА», який є водночас є керівником ФГ «Західний Буг». Пунктом 1.9.1 договору сторони встановили строк нарахування пені у 10 років за весь період прострочки. Позовна давність обчислюється окремо за кожний день прострочки і спливає через 10 років від дня, за який нарахована. Крім того, відповідач визнає своє основне зобов`язання, а тому в силу ч. 1 ст. 264 ЦК України вказане перериває строк позовної давності. Розмір пені визначений за порушення негрошового зобов`язання, тому Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» застосовуватись не може (а.с. 108-119).

Крім того ТОВ «НІРА» заперечує проти приєднання до матеріалів справи документів, які були подані ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» разом з клопотанням від 9 лютого 2021 року (заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, вимог про поставку товару та реєстрації податкових накладних, платіжних доручень), оскільки такі докази подані до суду після закінчення строку на подання відзиву, який закінчився 26 січня 2021 року.

Суд відхилив клопотання позивача з посиланням на ст. 80 ГПК України, оскільки ГПК України не передбачає заборон на проведення розрахунків між сторонами, в т.ч. взаєморозрахунків під час розгляду справи.

Суд протокольною ухвалою від 24.02.2021 закрив підготовче провадження. Розгляд справи по суті призначив на 10.03.2021 на 14.00 год.

Відповідь на відзив відповідач отримав 22.02.2021, що підтверджується витягом щодо відстеження поштового відправлення з сайту ДП «Укрпошта». Строк на подання заперечень по 25.02.2021. У запереченнях на відповідь на відзив (надісланих 24.02.2021) відповідач зазначає, що з врахуванням заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог основна заборгованість складає 1 063 692 грн. 92 коп. Практика ВС України, на яку посилається позивач при нарахуванні штрафу та пені, не є подібною до цієї справи (а.с. 125-144).

Представник позивача у судовому засіданні 10.03.2021 позовні вимоги підтримав. Звернувся з усним клопотанням про повернення до підготовчого провадження.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ним подано позовну заяву до відповідача про визнання недійсним заяви про зарахування зустрічних вимог. Результати розгляду заяви вплинуть на розгляд даної справи. Подати клопотання про зупинення у справі можливо лише у підготовчому засіданні.

Враховуючи надіслання позивачу заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог по договору №1/150319 від 15.03.2019 05.02.2021, відсутність доказів відкриття провадження у справі про визнання недійсним заяви про зарахування зустрічних вимог, можливість перегляду справи за нововиявленими обставинами, суд протокольною ухвалою від 10.03.2021 у задоволенні заяви ТОВ «Ніра» про повернення до підготовчого провадження відмовив.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.03.2021 визнав суму заборгованості з врахуванням заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. Нарахування пені та штрафу заперечив, мотивуючи тим, що у договорі не передбачено вартість ріпаку, який підлягав поставці.

Згідно зі статті 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІРА» (сторона 1) та Фермерським господарством «ЗАХІДНІЙ БУГ» (сторона 2) укладено договір № 1/150319, відповідно до якого ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» зобов`язалося своїми силами виконати для ТОВ «НІРА» комплекс робіт по вирощуванню ріпаку на земельних ділянках, право користування якими належить йому, загальною площею 126 гектарів (а.с. 5-6).

Відповідно до умов договору врожай ріпаку, що буде зібраний на виконання цього договору, повинен бути доставлений стороною 2 на зерновий склад за адресою: Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Ганни Жежко, 9 в строк до 15 серпня 2019 року (п. 1.3. договору). Кількість ріпаку, що сторона 2 вирощує на виконання умов цього договору, визначається як вартість наданих матеріально-технічних цінностей відповідно до п. 1.6 цього договору, поділена на ринкову вартість зерна (ріпаку), погоджену сторонами. В разі, якщо вартість зерна додатково сторонами не погоджена, сторона 2 відшкодовує стороні 1 вартість наданих матеріалів (п. 1.4. договору). Для виконання цього договору сторона 1 надає стороні 2 матеріально-технічні цінності (мінеральні добрива, моторне паливо та оливи, пестициди, запасні частини та інше) , а саме сторона 1 надає карбамід у кількості 250 тонн, вартістю 3 433 219 грн. 18 коп. Сторона 2 використовує передані стороною 1 матеріально-технічні цінності в своїй діяльності без права передачі таких цінностей третім особам (п. 1.6. договору). У разі порушення строків доставки ріпаку, зазначених в п. 1.3 договору, сторона 2 зобов`язана сплатити стороні 1 пеню в розмірі 0,15 % від суми, зазначеної в п. 1.6 цього договору, за кожний день прострочення виконання за весь період прострочки. Положення ч. 6. ст. 232 ГК України у даному випадку не застосовуються. Пеня нараховується протягом 10 (десяти) років з дня, наступного за днем порушення стороною 2 свого зобов`язання. До закінчення спливу зазначених 10 (десяти) років нарахування пені припиняється лише внаслідок виконання зобов`язання стороною 2 (п. 1.9.1. договору). Одноразовий штраф за прострочення строків доставки ріпаку більш ніж на 1 (один) календарний день складає 25% (двадцять п`ять) від вартості переданих матеріально-технічних цінностей на виконання цього договору. Строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу 10 років (п. 1.9.2. договору). Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019, проте в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 1.13. договору).

Договір підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

На виконання умов договору згідно замовлень відповідача №001 від 22.03.2019, №002 від 02.04.2019, №003 від 03.04.2019 позивач поставив відповідачу карбамід на загальну суму 3 441 438 грн. 36 коп., що підтверджується видатковою накладною №137 від 18.03.2019 (а.с. 7-10).

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У визначений договором строк відповідач ріпак не поставив, у зв`язку з чим виникло зобов`язання по оплаті вартості карбаміду. Позивач 12.10.2020 направив відповідачу претензію №12/10-20-2 про відшкодування вартості карбаміду в сумі 3 441 438 грн. 36 коп. (а.с. 11-14). Претензія залишена без відповіді та реагування.

15.02.2021 відповідач подав заяву №06-505 від 05.02.2021 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог по договору №1/150319 від 15.03.2019 на суму 2 377 745 грн. 46 коп. (а.с. 66-91).

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Таким чином, зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування.

Заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду, що в подальшому буде підставою для перегляду рішення в даній справі за новивиявленими обставинами.

Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов`язань (наприклад, недопустимість зарахування зустрічних вимог згідно з статтею 203 ГК України та статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про примусове виконання зобов`язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19.

Докази оскарження позивачем вимоги про зарахування зустрічних вимог чи докази неможливості зарахування зустрічних вимог, зазначених у заяві відповідача, у матеріалах справи відсутні.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу щодо припинення зарахуванням господарських зобов`язань (ч. 3 ст. 203 ГКУ).

Не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом (ст. 602 ЦК України).

Згідно зі ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав заяву про припинення зобов`язання в сумі 2 377 745 грн. 46 коп. зарахуванням зустрічних однорідних вимог по договору №1/150319 від 15.03.2019. Позивач у встановленому законом порядку заяви не спростував (не довів її нікчемність або недійсність у судовому порядку).

Заборгованість відповідача з врахуванням заяви №06-505 від 05.02.2021 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог складає 1 063 692 грн. 90 коп. (3 441 438 грн. 36 коп. 2 377 745 грн. 46 коп.), підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем і підлягає до стягнення в силу ст. 193 ГК України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позовні вимоги в частині стягнення 2 377 745 грн. 46 коп. боргу не підлягають задоволенню.

Позиція щодо правомірності відмови у позові у зв`язку з припиненням зобов`язання шляхом подання заяви про взаємне зарахування зустрічних позовних вимог під час розгляду справи викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 25.04.2019 у справі №918/541/18, від 02.04.2019 у справі №918/539/18.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2 529 457 грн. 19 коп. пені та 860 359 грн. 59 коп. штрафу за порушення строків поставки ріпаку.

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума ,або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч. 1 ст. 551 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

За змістом положень ч. 4 та 6 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 2 ст. 4 ГК України, які посилають до спеціальних норм, що регулюють господарські відносини, сторони договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання. Виходячи з принципу свободи договору, ч. 3 ст. 549 ЦК України, сторони в договорі можуть забезпечувати виконання зобов`язання за допомогою пені, зокрема не грошового. Отже пеня може бути встановлена для забезпечення будь-якого договірного зобов`язання, як грошового, так і не грошового, оскільки вона належить до штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно пункту 1.9. договору у разі порушення строків доставки ріпаку, зазначених в п. 1.3 Договору, ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» зобов`язане сплатити ТОВ «НІРА» пеню в розмірі 0,15 % від суми, зазначеної в п. 1.6 цього договору, за кожний день прострочення виконання за весь період прострочки. Положення ч. 6. ст, 232 ГК України у даному випадку не застосовуються. Пеня нараховується протягом 10 (десяти) років з дня, наступного за днем порушення ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» свого зобов`язання. До закінчення спливу зазначених 10 (десяти) років нарахування пені припиняється лише внаслідок виконання зобов`язання ФГ «ЗАХІДНИМ БУГ». Відповідно до п.1.9.2. договору - одноразовий штраф за прострочення строків доставки ріпаку більше ніж на 1 (один) календарний день складає 25 % (двадцять п`ять) від вартості переданих матеріально-технічних цінностей на виконання цього договору. Строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу - 10 (десять) років.

Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, позовні вимоги заявлені поза межами строків позовної давності, не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом цього строку, що є підставою для відмови у задоволенні позову (частина 4 статті 267 ЦК України).

У даній справі на вимоги про стягнення пені поширюється спеціальна позовна давність тривалістю у один рік.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 3-1217гс-16 від 08.02.2017.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи міститься відзив відповідача, в якому заявлено про застосування спеціальної річної позовної давності в якості підстави для відмови позивачу в задоволенні його позовних вимог в частині стягнення суми пені.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013).

При застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Позивач звернувся з позовом до суду 30.12.2020 (згідно поштового штемпелю на конверті). Враховуючи положення ст. 261 ЦК України, заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності, правомірним буде нарахування пені за період з 30.12.2019 по 17.12.2020 (зазначена у розрахунку позивача дата).

Суд, здійснивши власний перерахунок пені за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ встановив, що підлягає до стягнення пеня в сумі 1 827 403 грн. 77 коп. за період з 30.12.2019 по 17.12.2020. В стягненні 702 053 грн. 42 коп. пені слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку потрібно сплатити у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладену у постановах Верховного Суду № 911/2813/17 від 09.02.2018, № 911/1351/17 від 22.03.2018, № 922/1720/17 від 25.05.2018.

Суд, здійснивши власний перерахунок штрафу за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ, встановив, що вимога про стягнення 860 359 грн. 59 коп. (3 433 219 грн. 18 коп. х 25%) штрафу є договірним зобов`язанням відповідача, підставна та підлягає до стягнення з відповідача.

Наявність ріпаку на визначеному у договорі складі у встановлений строк (15.08.2019), який підлягав передачі позивачу за договором №1/150319 від 15.03.2019, повідомлення про це позивача відповідач не довів. Довідка ТОВ «ЛогістикА» №1 від 22.12.2020 (а.с. 44) не свідчить, що ріпак був завезений на склад для передачі позивачу. Вартість ріпаку, який підлягав поставці, визначена умовами договору (п.п. 1.4, 1.6).

Відповідач визнав основний борг, а не пеню, тому строк позовної давності щодо пені не переривається. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС КГС від 10.06.2019 №911/935/18. Нарахування пені протягом 10 років з дня, наступного за днем порушення зобов`язання, передбачено п. 1.9 договору. Пеня нарахована за кожен день прострочення зобов`язань, тому строк позовної давності застосовується до кожного такого дня окремо.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати в частині задоволених позовних вимог покладаються на відповідача (1 063 692 грн. 90 коп. +1 827 403 грн. 77 коп. + 860 359 грн. 59 коп. = 3 751 456 грн. 26 коп. х 1,5% = 56 271 грн. 84 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку із визнанням відповідачем основної суми заборгованості, суд вважає за можливе повернути позивачу з Державного бюджету 50% судового збору із стягуваної суми (1 063 692 грн. 90 х 1.5% ч 50%) =7 977 грн. 70 коп. Отже до стягнення з відповідача підлягає 48 294 грн. 14 коп. (56 271 грн. 84 коп. 7 977 грн. 70 коп.) судового збору.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Західний Буг» (44700, Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Ганни Жежко, 9 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 13, ) 1 063 692 грн. 90 коп. боргу, 1 827 403 грн. 77 коп. пені, 860 359 грн. 59 коп. штрафу, 48 294 грн. 14 коп. судового збору, а всього 3 799 750 грн. 40 коп. ( три мільйони сімсот дев`яносто дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят грн. 40 коп. ).

3. У позові на суму 3 079 798 грн. 88 коп. відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «НІРА» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 13, ) з Державного бюджету судовий збір в сумі 7 977 грн. 70 коп. (сім тисяч дев`ятсот сімдесят сім грн. 70коп.), сплачений платіжним дорученням № 78 від 18.12.2020 (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи №903/13/21).

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення

складено 12.03.2021

Суддя А. М. Кравчук