ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р.

м. Київ

Справа № 911/2914/20

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Парасочки Т.О., розглянув в порядку загального позовного провадження

позов Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, сільрада Гірська, вулиця Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний Державний Аеропорт; )

про стягнення заборгованості,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп"

до Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль"

про визнання недійсним пункту 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю №02.5-14 /1-9 від 03.03.2015,

за участю представників:

позивача (відповідача за зустрічним позовом): Щиголь М. В.;

вiдповiдача (позивача за зустрічним позовом): Гаврин Д. В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №35-28/7-69 від 05.10.2020 ДП "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" до ТОВ "БФ Груп" про стягнення 123032,13 грн боргу, 4665,57 грн пені; 1128,20 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, зокрема, зазначає, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1625 від 25.09.2014 згідно п. 5.10 якого визначено, що орендар зобов`язується своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальником послуг, орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, у тому числі податку на землю.

Також позивач стверджує, що між ним як балансоутримувачем та відповідачем як орендарем на виконання умов Договору оренди укладено Договір №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг тимчасовому користувачу, відповідно до підпункту 1.1.1. п. 1.1 якого встановлено, що у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного майна нерухомого майна - частини нежитлового приміщення №3.1.4 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 80,00 кв.м для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів Балансоутримувач (позивач) надає, а орендар отримає послуги, вказані в таблиці №1 (п. 1 - п. 4) цього договору, а саме: постачання теплової енергії; забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці; вода, для прибирання орендованого майна самостійно; прибирання та вивезення твердих побутових відходів. Також п. 5 Таблиці №1 передбачено, що Балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги з підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування, щомісячна плата за які встановлена у розмірі 20% від чистого доходу, отриманого від діяльності на орендованій площі (згідно з Довідкою про розмір чистого доходу, але не менше 50000,00 грн.

Отже, позивач стверджує, що ним на виконання умов Договору №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 були надані орендарю послуги у березні-травні 2020 року, що підтверджується актами прийняття-здачі виконаних послуг, водночас, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за Договором в частині сплати комунальних послуг, обґрунтовуючи це тим, що він не міг користуватись орендованим приміщенням у зв`язку з запровадженням на території України карантинних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Отже, у зв`язку з несплатою відповідачем комунальних послуг у останнього утворилась заборгованість у розмірі 123032,13 грн, а також позивачем з підстав несвоєчасної сплати боргу нараховано відповідачу 4665,57 грн пені та 1128,20 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2020 вказану позовну заяву залишено без руху.

03.11.2020 через канцелярію позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при цьому, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Оскільки, ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020, відповідна справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, ухвалою від 13.11.2020 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу - відповіді на відзив до 07.12.2020; відповідачу - заперечень до 14.12.2020.

30.11.2020 до суду надійшов зустрічний позов №20-262 від 27.11.2020 ТОВ «БФ Груп» до Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" про визнання недійсним пункту 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю №02.5-14 /1-9 від 03.03.2015.

Відповідач у зустрічному позові просить визнати недійсним пункт 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1 Договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №02.5-14 /1-9 від 03.03.2015, укладеного між ДП «МА «Бориспіль» та ТОВ «БФ Груп», з підстав того, що вказаний пункт не відповідає п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою КМУ №786 від 04.10.1995 «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу».

07.12.2020 судом винесено ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а саме судом, зокрема, прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду, також об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом та перейдено до розгляду справи №911/2914/20 за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання на 22.12.2020.

14.12.2020 до суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву №20-268 від 09.12.2020, в якому відповідач, зокрема зазначає, що у зв`язку з виконанням розпорядження КМУ «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2» №287-р від 14.03.2020, з 17.03.2020 закрито пункт пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення в МА «Бориспіль», також з 18.03.2020 доступ до пасажирського терміналу «D» обмежено балансоутримувачем, у зв`язку з чим, відповідач не користувався орендованим майном у період, за який йому виставлені рахунки (березень-травень 2020 року), а відтак і немає правових підстав для оплати вказаних рахунків.

21.12.2020 на адресу суду від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій позивач стверджує, що з моменту запровадження на території України карантинних заходів та до їх відміни за вимогою наймача може бути зменшено лише орендну плату, тоді як орендар зобов`язаний сплачувати витрати на комунальні послуги.

У підготовчому судовому засіданні 22.12.2020 судом продовжено строк для прийняття відповіді на відзив та прийнято відповідь на відзив (за первісним позовом), а також встановлено строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання. Також судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 25.01.2020.

31.12.2020 до суду від ДП МА «Бориспіль» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву №35-2211-358 від 28.12.2020, в якому останній зазначає, що зі змісту Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що Методика повинна застосовуватись лише у частині розрахунку орендної плати та пропозиції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем, таким чином вищезазначений закон та/або будь-який інший нормативно-правовий акт не встановлює для ДП МА «Бориспіль» обов`язку укладати договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг виключно на умовах, встановлених п 11 Методики. Сторони договору не позбавлені можливості визначити його умови на власний розсуд та доповнити його пунктами із врахуванням особливостей орендованого майна, оскільки типової форми договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю КМ України та Фондом державного майна не затверджено, а відтак позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають.

У підготовчому судовому засіданні 25.01.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.02.2021.

09.02.2021 до суду від ТОВ «БФ Груп» надійшло клопотання №21-33 від 05.02.2021 про приєднання доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.02.2021 судом відкрите судове засідання з розгляду справи по суті, досліджено докази та оголошено перерву у судовому засіданні на 23.02.2021 на стадії судових дебатів.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 23.02.2021 позивач та відповідач підтримали подані ними первісний та зустрічний позови, суд заслухавши пояснення сторін, ухвалив рішення у справі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна (далі - Договір оренди), що належить до державної власності №1625 від 25.09.2014, за яким орендодавець передає, орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину нежитлового приміщення №3.1.4 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 80,00 кв.м. (далі - Майно), розміщене за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу «D» (інв. №47578), загальною площею 107850,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, реєстраційний номер в єдиному реєстрі об`єктів державної власності - 20572069.1435.НЛТНПД1884), що перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - балансоутримович), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2014 року і становить 4167060,00 грн., без ПДВ (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2., 1.3. Договору оренди майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів. Стан майна на момент укладання Договору зазначається в акті приймання-передавання майна за узгодженням орендодавця, орендаря та балансоутримувача.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, і становить за базовий місяць розрахунку - травень 2014 року - суму в розмірі 52088,25 грн, згідно розрахунку орендної плати, який додається. Орендна плата сплачується щомісяця, не пізніше 15 числа звітного місяця (п. 3.1., 3.1.1. Договору оренди).

Зокрема пунктом 5.10 Договору оренди сторонами погоджено, що орендар зобов`язується своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальником послуг, орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, у тому числі податку на землю.

Договір оренди укладено строком (терміном) на 10 років, що діє з 25.09.2014 до 24.09.2024 включно.

З Акту приймання-передавання орендованого майна від 30.09.2014 вбачається, що орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину нежитлового приміщення №3.1.4 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 80,00 кв.м. (далі - Майно), розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський район, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу «D» (інв. №47578).

Також у вказаному Акті зазначено, що технічний і пожежобезпечний стан майна задовільний. На момент підписання Акту, майно не потребує проведення поточного ремонту. Питання забезпечення можливості підключення до мереж балансоутримувача вирішується орендарем. Майно передано орендарю в комплекті та у належному стані, відповідає істотним умовам Договору оренди №1625 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 25.09.2014 та функціональному (цільовому) призначенню.

Разом з тим, між ДП "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач, позивач) та ТОВ "БФ Груп" (відповідач, орендар) як орендарем на виконання умов Договору оренди укладено Договір №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг тимчасовому користувачу (далі - Договір надання послуг), відповідно до підпункту 1.1.1. п. 1.1 якого встановлено, що у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного майна нерухомого майна - частини нежитлового приміщення №3.1.4 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 80,00 кв.м для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів Балансоутримувач (позивач) надає, а орендар отримає послуги, вказані в таблиці №1 (п. 1 - п. 4) цього договору, а саме: постачання теплової енергії; забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці; вода, для прибирання орендованого майна самостійно; прибирання та вивезення твердих побутових відходів.

Згідно п. 5 Таблиці №1, зазначеної у Договорі надання послуг передбачено, що Балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги з підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування, щомісячна плата за які встановлена у розмірі 20% від чистого доходу, отриманого від діяльності на орендованій площі (згідно з Довідкою про розмір чистого доходу, але не менше 50000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3. Договору надання послуг орендар зобов`язаний: своєчасно здійснювати розрахунки за договором; щомісячно, до 5 числа місяця, наступного за звітнім, надавати до бухгалтерії балансоутримувача довідку про чистий дохід та кількість обладнання (надалі - Довідка) отриманий від своєї діяльності за звітній місяць відповідно до предмету цього Договору, та Періодичний місячний звіт, виданий касовим апаратом. Довідка має бути підписана керівником та головним бухгалтером орендаря; щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача, акт приймання-здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.3 Договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконання послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт приймання - здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами. Акт приймання-здачі виконаних послуг підписується керівниками сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень). Підписання Акта приймання-здачі виконаних послуг орендарем є підтвердження відсутності претензій до якості наданих послуг.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором (п. 4.1., 4.2 Договору надання послуг).

Відповідно до п. 6.1., 6.3. Договору надання послуг договір набирає чинності з моменту укладення та діє до 24.09.2024. Договір припиняє свою дію з дати припинення орендних відносин по Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 25.09.2014 №1625.

Суд, звертаючи увагу на встановлені вище обставини зазначає, що позовні вимоги до відповідача ґрунтуються саме на неналежному виконанні Договору №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг тимчасовому користувачу, а тому суд у даній справі встановлює обставини, які стосуються цього договору, тоді як позовні вимоги не ґрунтуються на неналежному виконанні Договору оренди №1625 від 25.09.2014, а отже, правовідносини за останнім судом не досліджуються.

Укладений між сторонами Договір №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 за своєю правовою природою є договором надання послуг, тож відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У відповідності до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, в матеріалах справи наявні підписані позивачем рахунки фактур: №897/314 від 31.03.2020 на суму 2110,24 грн; №897/520 від 30.04.2020 на суму 1138,18 грн; №897/521 від 30.04.2020 на суму 60000,00 грн; №897/592 від 31.05.2020 на суму 1010,71 грн; №897/593 від 31.05.2020 на суму 60000,00 грн разом на суму 123032,13 грн ( з урахуванням часткових оплат відповідача 1099,53 грн та 127,47 грн).

Також позивачем додано до справи Акти приймання-здачі виконаних послуг згідно з Договором надання послуг на ті ж самі суми, які зазначені у рахунках.

Водночас, суд наголошує на тому, що вказані акти не підписані з боку відповідача, а отже не погоджені останнім.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем надіслані на адресу позивача листи з мотивованими відмовами від підписання Актів приймання здачі виконаних послуг згідно з Договором надання послуг, а саме: №20-159 від 16.04.2020; №20-164 від 15.05.2020; №20-182 від 18.06.2020.

У вказаних мотивованих відмовах від підписання Актів приймання здачі виконаних послуг позивачем зазначається про незалежні від відповідача обставин, що унеможливлюють користування орендованим майном протягом березня-травня 2020 року, у зв`язку з обмеженнями, пов`язаними із запобіганням поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а тому, відповідачем відмовлено у підписанні актів приймання-здачі виконаних послуг та оплати рахунків, оскільки, ТОВ "БФ Груп" не мало доступу до майна та не користувалось ним у період березень-травень 2020 року.

Суд повідомляє, що Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 та продовжено строк дії карантину до 11.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 та продовжено строк дії карантину до 11.05.2020. Постановою Кабінету Міністрів №343 від 04.05.2020 строк дії карантину продовжено до 22.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 та продовжено дію карантину до 31.07.2020.

Крім того, відповідно до п. 1 Розпорядження КМУ №287-р від 14.03.2020 «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 тимчасово закрити з 17 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського залізничного, повітряного, автомобільного (для автобусів) сполучення, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій.

Згідно п. 4 Постанови КМУ «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» №392 від 20.05.2020 встановлено, що у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 15 червня прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення авіаційним транспортом.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач з 18.03.2020 по 15.06.2020 фактично був позбавлений можливості користуватись орендованим майном за цільовим призначенням та здійснювати господарську діяльність.

Крім того, позивач листом №19-22/1-191 від 09.04.2020 (наявний в матеріалах справи) повідомив відповідача про те, що на об`єктах МА «Бориспіль» в т.ч. і у терміналах «D», «F» та окремих систем підприємства із одночасним підвищенням пожежної та технічної безпеки проводяться заходи безаварійної зупинки об`єктів, у зв`язку з чим тимчасово призупиняється їх робота, також відповідача повідомлено, що міжнародні пасажирські рейси не обслуговуються. Принагідно вказаним листом відповідачу доведено до відома, що до усунення зазначених обставин вище обставин, користування майном в терміналах «D» та «F» неможливе.

Відтак, з вказаного листа слідує, що позивач не заперечує ту обставину, що починаючи з 18.03.2020 відповідач з незалежних від нього підстав припинив користування переданим згідно Договору №1625 від 25.09.2014 в оренду майном та здійснювати господарську діяльність в процесі її експлуатації.

Отже, суд з підстав встановлених обставин щодо неможливості користування відповідачем орендованим приміщенням, що розташоване за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу «D» (інв. №47578), загальною площею 107850,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, реєстраційний номер в єдиному реєстрі об`єктів державної власності - 20572069.1435.НЛТНПД1884), що перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» вважає, що відповідач у зв`язку з вказаними обставинами не може бути обтяженим щодо сплати наданих послуг (в т.ч. комунальних послуг) за об`єкт, яким він фактично не користувався з 18.03.2020 та які йому фактично надані не були.

Таким чином, в суду відсутні підстави для стягнення з відповідача послуг, визначених у п. підпункту 1.1.1. п. 1.1 Договору надання послуг за період з 18.03.2020 по 15.06.2020 (по момент відновлення користування орендованим майном. А також відсутні підстави і для стягнення нарахованих позивачем штрафних санкцій (пеня, 3% річних)

Водночас, суд наголошує на тому, що підставними є вимоги позивача про стягнення з відповідача наданих послуг за період з 01.03.2020 по 17.03.2020, позаяк вказаний період відповідач користувався орендованим майном, а тому зобов`язаний був сплачувати вартість наданих позивачем послуг відповідно до 1.1.1. п. 1.1 Договору надання послуг.

Отже, відповідно до рахунку за березень 2020 №897/314 від 31.03.2020 року відповідачу необхідно було сплатити за надані послуги (в т.ч. комунальні) - 2110,24 грн за весь місяць (березень), проте, відповідно до вищезазначеного відповідач фактично користувався орендованим приміщенням до введення державою карантинних обмежень, а саме до 17.03.2020 (з 18.03.2020 доступ до орендованого майна був неможливим).

Відтак, підлягає до стягненню з відповідача вартість послуг в відсотковому відношенні за березень за період з 01.03.2020 по 17.03.2020 (17 днів). Суд розраховує заборгованість у наступному порядку: повний місяць березень (з 01.03.2020 по 31.03.2020) - 100%, з 01.03.2020 по 17.03.2020 - Х%, отже Х=17*100/31, Х= 54,8% - частина місяця протягом якого відповідач користувався орендованим майном. Отже плата за надані послуги складає 1156,41 грн (2110,24 * 54,8%) та підлягає до стягнення з відповідача.

Водночас, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача решти суми боргу, пені та 3% річних з підстав наведених вище.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом суд зазначає наступне.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно з ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Виносячи на розгляд суду питання щодо визнання недійсним пункту 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1. Договору №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 відповідач (позивач за зустрічним позовом) посилається на те, що вказаний пункт не відповідає п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 «Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» (далі - Методика).

З огляду на зазначене суд вважає за необхідне наголосити на тому, що вказана Методика застосовується під час безпосереднього укладення договорів оренди державного майна, тоді як не передбачено застосування останньої для визначення порядку розрахунків щодо договорів на утримання орендованого майна.

Тобто сторони, укладаючи Договір про відшкодування витрат балансоутримувача не були зв`язані чіткими вимогами норм, визначених у Методиці, позаяк в останньої відсутні чіткі вказівки та посилання на те, що розрахунки з виконання подібних договорів (договори на утримання орендованого нерухомого майна) повинні відповідати її вимогам.

Водночас, послання позивача за зустрічним позовом на пункт 11 Медотики, яким передбачено, що витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком підприємствам, організаціям, і прибудинкової території розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі, не може братись судом до уваги з тих підстав, що заявником не доведено того факту, що орендоване майно здано в оренду окрім відповідача, ще і іншим суб`єктам господарювання.

Таким чином сторони, укладаючи Договір №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 мали вільне волевиявлення щодо визначення специфіки відшкодування витрат балансоутримувача щодо утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних та інших послуг в залежності від специфіки орендованого державного майна.

Крім того положеннями ст. 627 Цивільного кодексу України унормовано що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відтак, з підстав того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності обставин за якими пункт 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1. Договору №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 був укладений сторонами з порушенням чинного законодавства, суд приходить до висновків, що позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими, недоведеними та таким, що задоволенню не підлягають.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на ТОВ "БФ Груп", позаяк сплачений судовий збір є мінімальний для розгляду даної категорії справ.

Витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом покладаються судом також на ТОВ "БФ Груп" з підстав відмови у його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, сільрада Гірська, вулиця Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний Державний Аеропорт; ) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, сільрада Гірська, вулиця Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний Державний Аеропорт; ) на користь Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) 1156,41 грн боргу та 2102 грн витрат зі сплати судового збору.

В решті позову Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, сільрада Гірська, вулиця Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний Державний Аеропорт; ) відмовити.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.03.2021.

Суддя А.Ф. Черногуз