ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2021 р. Справа№ 910/7966/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Нікітенко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Тропін В.В. - адвокат;

від відповідача: Залевська Н.С. - адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.."

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 (повний текст рішення складено 02.09.2020)

у справі № 910/7966/20 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.."

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

про стягнення 87 769,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 87 769,21 грн. страхового відшкодування по ДТП, яка сталася 21.08.2019 з вини страхувальника відповідача за полісом № 118943164.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не надано жодних доказів спростування висновків експерта, зроблених у звіті про оцінку вартості (розміру) збитків, складеного 19.02.2020 за дослідженням № 249Е SOS_-277, також позивачем не обґрунтовано та не доведено необхідність взяття судом до уваги саме поданого ним висновку № 1504/20/20, у зв`язку із чим, підстави для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 78 779, 86 грн. шкоди відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду від 01.09.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить прийняти, розглянути та задовольнити апеляційну скаргу, поновити строк на апеляційне оскарження, пропущений позивачем із поважних причин. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." задовольнити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." страхове відшкодування в розмірі 78 779,86 грн., пеню у розмірі 7 035,65 грн., три відсотки річних у сумі 1 021,97 грн. та інфляційних витрат у розмірі 931,73 грн. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." судові витрати у сумі 23 255,00 грн. до яких входять судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. (перша інстанція), 3 153,00 грн.(апеляційна інстанція), витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 3 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 15 000,00 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд залишив без уваги цілу низку суттєвих обставин, провів неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, враховуючи наступне:

- висновок господарського суду першої інстанції про нібито направлення Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" незалежного оцінювача для визначення розміру шкоди є хибним, оскільки наявні у матеріалах справи докази не містять свідчень про те, що відповідач надсилав свого представника та незалежного оцінювача для визначення розміру шкоди. Протокол технічного огляду КТЗ від 23.09.2019 (а.с. 210) не містить жодних даних про особу, яка склала цей пртокол, про належність її до кола незалежних оцінювачів та/або до працівників ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", а також про направлення цієї особи саме для визначення розміру збитків;

- дослідження № 249Е SOS-27 (а.с. 199) містить інформацію про те, що оцінка здійснювалася без огляду досліджуваного автомобіля, а в якості вихідних даних використовуються матеріали надані замовником;

- судом першої інстанції зроблено необґрунтований висновок, що наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи;

- судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем були понесені додаткові витрати загальною сумою 11 700,00 грн., до складу яких входять витрати на послуги зберігання пошкодженого автомобіля у сумі 6 600,00 грн. послуги транспортування пошкодженого автомобіля, його завантаження та розвантаження, у сумі 5 100,00 грн. Судом першої інстанції взагалі не розглянуто питання щодо стягнення з відповідача додаткових витрат у сумі 11 700,00 грн. та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права не враховано цих витрат при вирішенні справи;

- дослідження спеціаліста автотоварознавця № 249Е SOS-27 не відповідає й методичним підходам, методам та оціночним процедурам, за допомогою яких отримано висновок про вартість, зокрема, ідентифікація КТЗ проведена із порушенням п. 6.1 Методики оцінки КТЗ, а саме: не проведена ідентифікація 17-ти значного ідентифікаційного номера VIN на предмет дати виготовлення КТЗ, модельного року та інших основних параметрів ТЗ (типу, моделі, версії КТЗ, року його виготовлення, комплектності, укомплектованості, робочого об`єму двигуна, тощо); відповідно до п. 7.1 Методики оцінки КТЗ, ринкова вартість КТЗ ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичних технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), особливості конюктури ринку регіону. Відповідно до звіту, дані показники були не проаналізовані та не враховані у подальших розрахунках; відповідно до вимог розділу 6 Методики оцінки КТЗ, строк експлуатації об`єкта оцінки не визначався, також, не наведено коефіцієнту коригування ринкової вартості КТЗ за величиною пробігу, % та не проведено дане коригування; у додатках до звіту не наведено посилання на ресурс (першоджерело), звідки була отримана інформація про аналогічні КТЗ для розрахунку "Сд", тому неможливо визнати коректність підбору об`єкта порівняння до оцінюваного КТЗ, що могло вплинути на визначений результат;

- про наявність відзиву позивач дізнався після ознайомлення з матеріалами справи, після постановлення судового рішення, а з урахуванням наявності обмежень, що викликані карантином та запровадженням посилених протиепідемічних заходів на території України, позивач об`єктивно не мав можливості ознайомитись із матеріалами справи та підготувати обґрунтовану відповідь на відзив;

- оскаржуване рішення не містить висновку суду щодо підтвердження чи спростування вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат у сумі 8 989,35 грн., мотивованої оцінки щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову у цій частині;

- у рішенні суду не зазначено підстав для відхилення висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 1504/20/20 від 07.04.2020, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., а лише зазначено про недоведеність з боку позивача необхідності взяття саме вказаного висновку до уваги. Відповідачем також не заявлено про відвід експерта, який готував Висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 1504/20/20 від 07.04.2020. Суд не звернув уваги на зазначений висновок та ретельно не проаналізував його, тим самим не побачив розбіжності між висновком експерта, що наданий позивачем та дослідження спеціаліста автотоварознавця, що наданий відповідачем, і як наслідок надав доказу відповідача безпідставну перевагу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

19.11.2020 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, вказував на те, що огляд пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter-311 CDI державний номерний знак НОМЕР_1 проведено Товариством з обмеженою відповідальністю "СОС Сервіс Україна", яке діє від імені ПрАТ СК "ПЗУ Україна" на підставі договору доручення. Правовідносини між відповідачем та ТОВ "СОС Сервіс Україна" позивачем не оскаржувались та судом під сумнів не ставились. Також до протоколу огляду пошкодженого автомобіля зауважень від представника позивача ні під час огляду, ні після нього, не надходило.

Відповідач вважає, що відповідно до положень чинного законодавства судом першої інстанції вірно встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах, встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи, а направлення ПрАТ СК "ПЗУ Україна" незалежного оцінювача для визначення розміру шкоди виключає: самостійне обрання позивачем, як потерпілим, експерта для визначення розміру шкоди; визначення розміру збитків експертом, обраним позивачем, як потерпілим; відшкодування позивачу, як потерпілому, витрат на проведення експертизи. Позивачем зазначено та підтверджено документально витрати на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП, евакуація, за яку позивачем вимагається здійснення відшкодування відбулась: не до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України, а на стоянку; повторне транспортування пошкодженого автомобіля відбулось не після ДТП, а вже більше, ніж через місяць.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що проведення рецензування дослідження законодавством не передбачено, а подані позивачем докази не є належними та допустимими в розумінні Господарського процесуального кодексу України, не підтверджують порушення ПрАТ СК "ПЗУ Україна" прав позивача, тому не можуть бути взяті судом до уваги при прийнятті рішення. Таким чином, надана позивачем до матеріалів апеляційної скарги Рецензія на проведене за замовленням ПрАТ СК "ПЗУ Україна" дослідження не є належним доказом, який спростовує обставини справ і також не може бути прийнятий до уваги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/7966/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Враховуючи те, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 87 769,21 грн. вказана справа, відповідно до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20 на час апеляційного провадження. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20, розгляд справи № 910/7966/20 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, повідомлено учасників справи що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 18.01.2021.

У судове засідання 18.01.2021 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." про розгляд справи в режимі відеоконференції та відкладено розгляд справи № 910/7966/20 на 18.02.2021.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду, у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/7966/20.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/7966/20 передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 прийнято справу № 910/7966/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи тривале перебування судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/7966/20 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 18.02.2021 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.02.2021 заперечив проти доводів апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

21.08.2019 на перехресті вул. Центральної та вул. Озерної у м. Павлоград відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП) з участю автомобіля "Меrcedes-Benz Sprinter-311 CDI", д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій-експедитор ОСОБА_1 та автомобіля "Geely MK", д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , але яким керував ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транпортного засобу НОМЕР_3 від 17.11.2018 автомобіль "Меrcedes-Benz Sprinter-311 CDI", д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК..".

Постановами Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.10.2019 року та Дніпропетровського апеляційного суду від 24.12.2019 року у справі №185/8110/19 встановлено факт не вчинення водієм автомобіля "Меrcedes-Benz Sprinter-311 CDI", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відносно водія автомобіля "Geely MK", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 .

13.09.2019 позивачем повідомлено відповідача про факт спричинення шкоди водієм автомобіля "Geely MK", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , автомобілю "Меrcedes-Benz Sprinter-311 CDI", д.н.з. НОМЕР_1 та запропонували провести обстеження, оцінку технічного стану цього автомобілю та обсягів завданої шкоди.

23.09.2019 незалежним оцінювачем Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" складено протокол технічного огляду транспортного засобу "Меrcedes-Benz Sprinter-311 CDI", д.н.з. НОМЕР_1 .

18.10.2019 позивачем подано заяву до відповідача про надання інформації та сплату страхового відшкодування. Проте дана заява залишилась без відповіді останнього.

12.11.2019 та 06.02.2019 позивачем повторно направлялись до відповідача заяви про надання інформації та сплату страхового відшкодування. Проте дані заяви залишились без відповіді.

З огляду на відсутність належної відповіді від відповідача на зазначені заяви, позивач звернувся зі скаргами на бездіяльність Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Моторного (транспортного) страхового бюро України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

19.02.2020 складено дослідження спеціаліста автотоварознавця № 249Е SOS_-27 про оцінку вартості (розміру) збитків, відповідно до якого розмір відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу "Меrcedes-Benz Sprinter-311 CDI", д.н.з. НОМЕР_1 , виходячи з наданих замовником вихідних даних, складає 36 731,95 грн.

На підставі дослідження № 249Е SOS_-27 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" здійснено розрахунок страхового відшкодування, який складає: 36 731,95 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) - 4 250,41 грн (ПДВ)= 32 481,54 грн (розмір страхового відшкодування).

11.03.2020 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 32 481,54 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 41360 від 11.03.2020.

Позивач у позовній заяві зазначає, що згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 1504/20/20 від 07.04.2020, складеного судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Меrcedes-Benz Sprinter-311 CDI", д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин складає 99 561,40 грн.

Також, позивач зазначає, що останнім понесені витрати загальною сумою 11 700,00 грн., до складу яких входять витрати на послуги зберігання пошкодженого автомобіля у сумі 6 600,00 грн., послуги транспортування пошкодженого автомобіля, його завантаження та розваження, у сумі 5 100,00 грн., отже, сума страхового відшкодування, що відповідачем не сплачена на користь позивача, складає 78 779,86 грн (99 561,40 грн. + 11 700,00 грн. - 32 481,54 грн.=78 779,86 грн.), у зв`язку із чим, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 87 769,21 грн. страхового відшкодування по ДТП, яка сталася 21.08.2019.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормою ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України "Про страхування".

Як вбачається із матеріалів справи, на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Geely MK", д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР 118943164.

Як вже зазначалось, відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, складеного 19.02.2020 за дослідженням № 249Е SOS_-27, розмір відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу "Меrcedes-Benz Sprinter-311 CDI", д.н.з. НОМЕР_1 , виходячи з наданих замовником вихідних даних, складає 36 731,95 грн., на підставі якого відповідачем здійснено розрахунок страхового відшкодування, який складає: 36 731,95 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) - 4 250,41 грн. (ПДВ)= 32 481,54 грн. (розмір страхового відшкодування).

Відповідачем в свою чергу, сплачено грошові кошти в розмірі 32 481,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 41360 від 11.03.2020.

Натомість, позивачем, більше ніж через півроку після ДТП та після отримання позивачем страхового відшкодування, в обґрунтування своїх вимог надано висновок експерта № 1504/20/20 автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ від 07.04.2020.

Відповідно до вимоги пункту 34.3. статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно з пунктом 34.4. статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники.

Отже, направлення Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" незалежного оцінювача для визначення розміру шкоди виключає самостійне обрання позивачем, як потерпілим, експерта для визначення розміру шкоди, визначення розміру збитків експертом, обраним позивачем, як потерпілим, відшкодування позивачу, як потерпілому, витрат на проведення експертизи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що дослідження № 249Е SOS_-27, проведене на замовлення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні та має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Позивачем не обґрунтованого того, що дослідження № 249Е SOS_-27 складено з порушенням чинного законодавства про оцінку майна, позивачем не надано, як не обґрунтовано і необхідності керуватись саме поданим ним висновком № 1504/20/20.

З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20 про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 87 769,21 грн. страхового відшкодування законним та таким, що підлягає залишенню без змін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Так, як вбачається із матеріалів справи, огляд пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter-311 CDI державний номерний знак НОМЕР_1 проведено Товариством з обмеженою відповідальністю "СОС Сервіс Україна", яке діє від імені відповідача на підставі договору доручення.

Слід зазначити, що правовідносини між відповідачем та ТОВ "СОС Сервіс Україна" позивачем не оскаржувались та судом під сумнів не ставились. Також до протоколу огляду пошкодженого автомобіля зауважень від представника позивача ні під час огляду, ні після нього, не надходило.

Скаржником не спростовано висновок господарського суду першої інстанції про те, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах, встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи, а направлення відповідачем незалежного оцінювача для визначення розміру шкоди виключає: самостійне обрання позивачем, як потерпілим, експерта для визначення розміру шкоди; визначення розміру збитків експертом, обраним позивачем, як потерпілим; відшкодування позивачу, як потерпілому, витрат на проведення експертизи.

Також, як вбачається із матеріалів справи, позивачем зазначено та підтверджено документально витрати на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП, однак, зазначені витрати не підлягають задоволенню, оскільки евакуація, за яку позивачем вимагається здійснення відшкодування відбулась: не до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України, а на стоянку; повторне транспортування пошкодженого автомобіля відбулось не після ДТП, а вже більше, ніж через місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.

Позивачем документально не підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейде до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, з урахуванням вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, податку на додану вартість та з вирахуванням, франшизи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.

Скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його зміни або скасування не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК.." на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі № 910/7966/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-МК..".

4. Справу № 910/7966/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова підписана 15.03.2021, у зв`язку із перебуванням суддів Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г. та Суліма В.В. у Національній школі суддів України у зв`язку із підготовкою суддів апеляційних господарських судів для підтримання кваліфікації з 01.03.2021 по 05.03.2021; у зв`язку із участю Гаврилюка О.М. у роботі ХVІІІ черговому з`їзді суддів України з 09.03.2021 по 11.03.2021; перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці 12.03.2021.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім