ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

10 березня 2021 року Справа № 915/2021/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участю секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 ),

до відповідача: фізичної особи підприємця Щавінського Олександра Віталійовича ( АДРЕСА_2 )

про: стягнення заборгованості, -

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Стефанюк М.М., згідно ордера,

встановив:

20.09.2019 позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою від 04.09.2019 про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті вартості товару за договором поставки №21/03/18-б від 21.03.2018 у розмірі 132500,00 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/2021/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року призначено у справі №915/2021/19 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (54038, м. Миколаїв, вул. Карпенка, 27). Витрати по оплаті судової експертизи покладено на відповідача - фізичну особу - підприємця Щавінського Олександра Віталійовича з подальшим їх розподілом за наслідками розгляду справи. Провадження у справі зупинено до одержання результатів експертизи.

На вирішення почеркознавчої експертизи поставлено наступне питання: Чи виконаний підпис у видатковій накладній №83 від 21.03.2018 у графі (після слів) Получил (а) від імені Щавінського Олександра Віталійовича тією особою, від імені якої він зазначений, а саме, Щавінським Олександром Віталійовичем особисто, чи іншою особою?

10.02.2020 року матеріали справи №915/2021/19 надіслані до експертної установи.

19.02.2020 року до суду надійшов лист завідувача Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №07-19/20-211 від 17.02.2020 року, який містить клопотання письмово погодити строки виконання експертизи (не раніше другого кварталу 2020 року).

Ухвалою суду від 20.02.2020 поновлено провадження у справі №915/2021/19, призначено розгляд клопотання судового експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Солдатової М.А. у судовому засіданні на 11 березня 2020 року о 10:00.

Ухвалою суду від 19.10.2020 зупинено провадження у справі №915/2021/19 до одержання результатів експертизи.

23.11.2020 до господарського суду Миколаївської області надійшов супровідний лист № 07-19/20-2012/2 від 19.11.2020 з клопотанням експерта № 20-211/2 від 17.11.2020 в якому зазначено, що експертом встановлено, що вільний зразок підпису Щавінського О.В. в акті № 10 приймання-передачі товару від 26.04.2019 року до Договору відповідального зберігання № МВ-2/19 ОХ від 11.04.2019 р. (т.2 а.с. 42), наданий у якості порівняльного на виконання клопотання експерта, за своїм загальним виглядом, загальними та окремими ознаками значно відрізняється від решти наданих порівняльних зразків. Це викликає сумнів в його достовірності.

Ухвалою суду від 25.11.2020 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 21.12.2020 о 10:30 год., визнано явку ОСОБА_1 обов`язковою, зобов`язано Щавінського Олександра Віталійовича за три дні до дати судового засідання через канцелярію суду надати письмові підтвердження, чи дійсно зразок підпису від імені ОСОБА_1 на акті № 10 приймання-передачі товару від 26.04.2019 року до Договору відповідального зберігання № МВ-2/19 ОХ від 11.04.2019 р. належить йому.

Ухвалою суду від 21.12.2020 задоволено клопотання судового експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Солдатової М.А. №30-211/2 від 17.11.2020. Судом постановлено виключити з об`єктів дослідження акт №10 приймання-передачі товару від 26.04.2019 року до Договору відповідального зберігання № МВ-2/19 ОХ від 11.04.2019 з об`єктів дослідження (т.2, а.с. 42), провадження у справі зупинити до одержання результатів експертизи, направити Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз матеріали справи.

21.01.2021 на адресу суду надійшли матеріали господарської справи №915/2021/19 разом з висновком експерта з судово-почеркознавчої експертизи №20-211 від 18.01.2021.

Ухвалою суду від 04.02.2021 поновлено провадження у справі №915/2021/19 та призначено підготовче засідання на 22 лютого 2021 року о 10:30 год.

22.02.2021 позивачкою подано до господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю підготування та надання суду обгрунтованих коментарів щодо висновку експерта.

22.02.2021 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 10.03.2021 о 10:00 год.

09.03.2021 на адресу суду (документ сформований в системі «Електронний суд» 07.03.2021) надійшли заперечення на висновок експерта, якими позивачка просить суд:

1) не приймати до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи №20-211 від 18.01.2021 та вважати його недостовірним доказом;

2) призначити повторну експертизу у справі та доручити її проведення іншій експертній установі, а саме: Українському центру судових експертиз (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 37, оф. 426);

3) витрати по оплаті проведення повторної експертизи покласти на відповідача.

Посилаючись на норми ч. 2 ст. 77, ст. 78, ч. 2 ст. 107 ГПК України та Консультативний висновок Незалежного інституту судових експертиз від 05.03.2021 з рецензування висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи №20-211 від 18.01.2021 позивачка вважає, що висновок експерта №20-211 від 18.01.2021 є необ`єктивним, неповним та складеним із порушенням спеціальних нормативно-правових актів.

Аналогічні заперечення позивачки надійшли на адресу суду засобами поштового зв`язку 09.03.2021 (вх. №3499/21 та 3540/21).

10.03.2021 представником відповідача подано до суду клопотання (вх. №3581/21 від 10.03.2021) про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, позивачка правом участі у судовому засіданні не скористалася.

У судовому засіданні 10.03.2021 представник відповідача заперечує проти поданих позивачем заперечень на висновок експерта, просить суд не брати до уваги консультативний висновок, доданий до заперечень, так як суб`єкт рецензування не є повноважним, заперечує проти призначення повторної експертизи, вважає, що експерт вже надав висновок у повному обсязі.

Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач зловживає процесуальними правами так як подає документи до суду перед судовим засіданням та просить суд закрити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи по суті.

На підставі ст. 233 ГПК України, у судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд встановив наступне.

Стосовно клопотання позивачки про неврахування при винесенні рішення висновку експерта, господарський суд зазначає, що у відповідності до положень ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

За правилами наведеної норми, оцінка судом висновку експерта відбувається під час винесення судового рішення.

Отже запереченням позивачки нарівні з іншими обставинами та доказами буде надано оцінку в судовому рішенні.

Твердження позивачки, якими обґрунтовано її клопотання про призначення повторної експертизи, ґрунтуються на обставинах встановлення рецензентом Панчошнік І.З. у Консультативному висновку з рецензування Висновку експерта №20-211 судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам господарської справи №915/2021/19 від 18.01.2021 від 05.03.2021 недоліків проведеної в цій справі експертизи та обставинах наявності в неї сумнівів щодо достовірності документів, які були предметом експертного дослідження.

Стосовно першого твердження, суд звертає увагу, що підставою для проведення повторної експертизи згідно з положеннями ч. 2 ст. 107 ГПК України, визначено наявність сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо).

Господарський суд зазначає, що, по-перше, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження кваліфікації особи, яка здійснила поданий консультативний висновок, а по-друге, зазначений висновок не містить тверджень стосовно того, чи потягли (або могли потягнути) і яким саме чином встановлені рецензентом недоліки недостовірність висновку експерта №20-211.

Таким чином, позивачкою належних доказів, на підставі яких господарський суд міг би встановити обставини, з якими положення процесуального закону пов`язують необхідність призначення повторної почеркознавчої експертизи, не подано.

Стосовно решти тверджень поданих заперечень, господарський суд зазначає, що у суду відсутні спеціальні знання, які б дозволяли йому з рівнем достовірності, який відповідав би засадам господарського судочинства, виносити судження щодо ідентичності або відмінності підписів на тих чи інших документах або наявності (відсутності) ознак підробки доказів.

У відповідності до положень ст. 99 ГПК України, судом в цій справі за клопотанням відповідача було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Позивачку на протязі розгляду справи не було позбавлено можливості підтвердити свої доводи за допомогою висновку експерта, поданого згідно з положеннями ст. 101 ГПК України або заявити клопотання про призначення експертизи судом.

Як визначено статтею другою Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази. (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є, зокрема, справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одним з основних принципів господарського судочинства, зокрема, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Керуючись даним принципом, господарський суд не може надавати необґрунтовану перевагу тій чи іншій стороні в доведенні своїх тверджень. В тому числі, допускаючи здійснення тих чи інших процесуальних дій поза межами строків, встановлених законом.

Статтею 13 ГПК України визначено принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою цієї норми встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Керуючись зазначеними нормами чинного законодавства, господарський суд відзначає, що клопотання позивачки про призначення повторної експертизи для спростування висновків експертизи, ініційованої відповідачем, відповідало б наведеним принципам господарського судочинства, у разі вжиття нею дій щодо отримання цих доказів, зокрема, гарантування оплати судової експертизи. Натомість клопотання позивачки містить твердження про необхідність покладення цих витрат на відповідача, що не відповідає засадам диспозитивності та рівності сторін.

Отже на думку господарського суду, позивачка несе ризик настання наслідків, пов`язаних з невчиненням цих процесуальних дій, які на думку суду полягають у відмові в задоволенні її клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи.

Крім того, господарський суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 2 та частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас порядок здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно з пунктом 2 частини першої та пунктом 3 частини другої статті 42 цього Кодексу учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 зі справи № 916/3616/15.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 зі справи "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також судом враховано, що доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не привести судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Крім того, обмеження накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини від 10.07.1998 у справі компанії "Тіннеллі та сини, Лтд. та ін." і "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства", Reports 1998-IV, с. 1660, пункт 72, та рішення Європейського суду з прав людини від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява N 40765/02).

Водночас статтею 129 Конституції України та статтею 42 ГПК України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, як суб`єктів господарювання так і громадян поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку дотримуватись встановлених Законом процедур, зокрема, в частині доведення своїхз доводів, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є недопустимим.

Всім сторонам у цій справі було надано можливість реалізувати свої процесуальні права, в тому числі, за рахунок продовження строку підготовчого провадження на максимально можливий термін.

Враховуючи відсутність підстав, визначених ст. 202 ГПК України для відкладення розгляду справи, закінчення строку розгляду справи у підготовчому провадженні, відсутність невирішених клопотань сторін, господарський суд не вбачає перешкод для закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 99, 107, 177-185, 196, 228, 232-235 ГПК України, господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволені клопотання фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни про призначення повторної експертизи у справі, яке міститься у запереченнях позивача на висновок експерта судово-почеркознавчої експертизи №20-211 від 18.01.2021 відмовити.

2.Закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті на 30 березня 2021 року о 10:20 год.

3.Повідомити учасників справи про дату, час та місце проведення засідання з розгляду справи по суті.

Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду за адресою: м.Миколаїв, Будинок Рад, вул.Адміральська, 22, поверх 9.

4. Ухвалу направити учасникам справи.

5.Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено і підписано 12.03.2021.

Суддя В.О.Ржепецький