ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2178/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпромсервіс ЛТД», Київська область, м. Буча

про стягнення помилково перерахованих коштів

за участю представників:

від позивача: О.П.Кириленко

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі позивач) №564/20 від 28.07.2020 року (вх.№2192/20 від 30.07.2020 року) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпромсервіс ЛТД» (далі відповідач) про стягнення помилково перерахованих коштів у сумі 25000000,00 грн.

Ухвалою суду від 14.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2178/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.09.2020 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 29.09.2020 (вх. №21020/20 від 01.10.2020) про направлення справи №911/2178/20 для об`єднання справ в одне провадження зі справою №911/1228/20.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 13.10.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надіслав.

Ухвалою суду від 13.10.2020 року в задоволенні клопотання відповідача б/н від 29.09.2020 (вх. №21020/20 від 01.10.2020) про об`єднання справи №911/2178/20 та справи №911/1228/20 в одне провадження відмовлено, продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/2178/20 на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 17.11.2020 року.

До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 02.11.2020 (вх. №24110/20 від 03.11.2020), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 17.11.2020 року відкладено підготовче засідання на 08.12.2020 року; витребувано у Головного управління ДФС у м. Києві інформацію стосовно реєстрації АТ «Державне акціонере товариство «Чорноморнафтогаз» (), як покупцем, податкових накладних в ЄРПН за період з 15.08.2012 по 31.12.2013 щодо контрагента ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» (), як постачальника; зобов`язано АТ «НАК «Нафтогаз України» надати письмові пояснення та відповідні докази стосовно встановлення факту надання чи ненадання погодження щодо підписання Договору №878 від 18.05.2012, укладеного між Акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техпромсервіс ЛТД». До суду від позивача надійшла заява б/н від 24.11.2020 (вх. №21644/20 від 25.11.2020) про долучення доказів до матеріалів справи та відповідь на відзив б/н б/д (вх. №26349/20 від 27.11.2020).

До суду від позивача надійшла заява б/н від 07.12.2020 (вх. №30186/20 від 07.12.2020) про долучення доказів до матеріалів справи, в тому числі листа АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №14-3490/1.18-20 від 25.11.2020 року про надання інформації щодо погодження правочину.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі №911/2178/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.02.2021 року.

До суду від Головного управління ДПС у місті Києві надійшов лист про надання інформації №31734/9/26-15-12-07-25 від 10.12.2020 (вх. №31501/20 від 21.12.2021) стосовно обставин реєстрації позивачем податкових накладних в ЄРПН щодо перерахування відповідачу спірних грошових коштів. Відповідно до змісту зазначеної відповіді, господарський суд встановив наступне. Головним управлінням ДПС у м. Києві у наданій відповіді наводяться норми чинного законодавства України, а саме: Конституції України та Податкового кодексу України, стосовно визначень понять інформації, її різновидів та використання. Також, наведено пояснення щодо здійснення реєстрації податкових накладних у відповідності до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних. При цьому, у відповіді зазначено, що у Головного управління ДПС у м. Києві відсутня можливість надати інформацію про реєстрацію Акціонерним товариством Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз, як покупцем, податкових накладних в ЄРПН за період з 15.08.2012 по 31.12.2013 щодо контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД, як постачальника. Проте, у зазначеній відповіді Головним управлінням ДПС у м. Києві не наведено жодного обґрунтування відсутності можливості надання відповіді на запит Господарського суду Київської області.

Представник позивача у судовому засіданні 02.02.2021 року заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, проти якого представник відповідача не заперечував.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року відкладено розгляд справи на 02.03.2021 року; витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві інформацію стосовно реєстрації ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» () як постачальника, податкових накладних в ЄРПН за період з 15.08.2012 по 31.12.2013 щодо контрагента АТ «Державне акціонере товариство «Чорноморнафтогаз» (), як покупця.

До суду від позивача надійшла заява б/н від 11.02.2021 року (вх. №3301/21 від 11.02.2021 року) про забезпечення врахування висновків Верховного Суду, викладених в постановах щодо застосування норм права в подібних правовідносинах та про надання належної правової оцінки копіям документів щодо їх відповідності ст.ст. 76-79 ГПК України.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 15.02.2021 року (вх. №3913/21 від 18.02.2021 року) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема, податкових накладних, які витребовувались судом.

До суду від Головного управління ДПС у місті Києві надійшов лист про надання інформації №4502/5/26-15-04-18-14 від 19.02.2021 (вх. №4510/21 від 24.02.2021), в якому повідомлено, що для отримання інформації щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних продавцем ТОВ «Техпромсервіс ЛТД», виписаних на покупця АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» за період з 15.08.2012 року по 31.12.2013 року необхідно звернутись до ГУ ДПС у Київській області.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 01.03.2021 року (вх. №4906/21 від 01.03.2021 року) про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 02.03.2021 року заперечив проти поданого відповідачем клопотання та просив суд розглядати справу по суті, при цьому, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Статтею 129 Конституції України, статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Статтею 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є саме неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні, а не наявність відповідного клопотання учасника судового процесу. Проте відповідачем не доведено суду неможливість заміни представника у даній справі, а також, неможливість розгляду справи без участі відповідача на підставі письмових доказів, що містяться у справі. На думку суду, наявних у матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору у даному судовому засіданні.

Приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, враховуючи наявність в матеріалах справи передбачених ГПК України заяв по суті справи, враховуючи неодноразові відкладення підготовчого засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 02.03.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши у судовому засіданні представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач в позовній заяві, на підставі направлення від 28.05.2019 року №958/26-15-14-01-13, №959/26-15-14-01-03, від 31.05.2019 року №1390/26-15-14-06-05, від 28.05.2019 року, №1131/26-15-42-08, №4884/26-15-06-01, №1375/26-15-14-03-04, від 31.05.2019 року №1009/26-15-14-01-03, виданих Головним управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, проведено планову виїзну документальну перевірку АТ «ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2019.

За результатами перевірки Головним управлінням ДФС у місті Києві 25.06.2019 року складено Акт за №375/26-15-14-01-03/153117, яким встановлено, що згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних ІС «Податковий блок» існує дебіторська заборгованість, що виникла внаслідок перерахування грошових коштів на користь відповідача ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» у розмірі 29500000,00 грн., у т.ч. ПДВ 4916666,67 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, йому стало відомо про перерахування грошових коштів на користь третьої особи на підставі даних, наданих Головним управлінням ДФС у місті Києві.

З метою з`ясування інформації щодо перерахування грошових коштів, вказаних у Акті перевірки Головного управлінням ДФС у місті Києві від 25.06.2019 року №375/26-15-14-01-03/153117 ДАТ «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» звернувся до ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» з листом №294/20 від 10.04.2020 року, в якому просив в термін до 30.04.2020 року надати належним чином завірені копії первинних документів, які стали підставою для отриманням ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» від ДАТ «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» грошових коштів у розмірі 29500000,00 грн., а у разі відсутності документів, що підтверджують правові підстави для отримання вказаних коштів, повернути ДАТ «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» кошти у розмірі 29500000,00 грн., як безпідставно набуте майно. Однак, вказаний лист залишено відповідачем без відповіді та реагування.

Враховуючи відсутність у ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» первинних документів, які були підставою для набуття у володіння та користування грошових коштів у сумі 29500000,00 грн., позивач вважає, що вказані кошти мають правовий режим безпідставно набутого майна у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України.

Позивач зазначає, що з метою підтвердження факту безпідставного отримання ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» грошових коштів у сумі 29500000,00 грн., на підставі отриманих від ДФС України даних, ДАТ «Чорноморнафтогаз» спільно із АТ «СБЕРБАНК» відновлено архівні дані філії цього Банку в АР Крим та отримано документальне підтвердження про безпідставну транзакцію на суму 25000000,00 грн. На думку позивача, відповідачем не підтверджено первинними документами (договорами, рахунками та ін.) підстави для отримання вказаних коштів.

В позовній заяві позивач вказує, що обставина щодо виявлення факту отримання ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» грошових коштів у сумі 25000000,00 грн. та щодо виникнення у відповідача податкових наслідків з ПДВ у сумі 4916666,67 грн. за фактом отримання грошових коштів у розмірі 29500000,00 грн. підтверджується даними Єдиного реєстру податкових накладних ІС «Податковий блок» та Актом перевірки від 25.06.2019 року №375/26-15-14-01-03/153117, а обставини щодо перерахування ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» грошових коштів у сумі 25000000,00 грн., без визначення мети платежу, підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2013 року №43.

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що грошові кошти у сумі 25000000,00 грн. мають бути повернуті позивачу, як безпідставно набуті, у зв`язку із чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача 25000000,00 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві зазначив, що грошові кошти у розмірі 25000000,00 грн., стягнення яких є предметом даної справи, не є безпідставно набутими відповідачем коштами. Відповідач повідомив, що зазначені грошові кошти перераховано позивачем відповідачу в якості належного виконання АТ «ДАТ «ЧЕРНОМОРНАФТОГАЗ» умов укладеного 15.08.2012 року між сторонами Договору №878, за умовами якого постачальник (відповідач) зобов`язався передати (поставити) у визначений договором строк у власність покупця (позивача) товар (обладнання) згідно Специфікації (Додаток №1). В підтвердження зазначених обставин, відповідачем також вказано, що ним, на момент отримання спірних грошових коштів, було зареєстровано зазначені податкові зобов`язання.

Відповідачем до матеріалів справи долучено копію Договору №878 від 15.08.2012 року з Додатком №1 до нього та рахунок-фактуру №Т-00000143 від 05.11.2012 року, копію банківської виписки від 22.01.2013, від 11.04.2013, витяг з ЕРП з податкової накладної №5 від 22.01.2013 та №5 від 11.04.2013, копію листа ПАТ «Сніжнянськхіммаш» №08 від 08.09.2020. При цьому, відповідач зазначив, що оригінал спірного Договору з додатком №1, рахунок-фактура №Т-00000143 від 05.11.2012 року, банківські виписки від 22.01.2013 та від 11.04.2013, банківська гарантія ПАТ «Классик Банк» не може бути надано суду для огляду в оригіналі у зв`язку із відсутністю у відповідача оригіналів таких документів.

Дослідивши надану відповідачем копію Договору №878 від 15.08.2012 року і додані до відзиву документи судом встановлено наступне.

15.08.2012 року між АТ «ДАТ «ЧЕРНОМОРНАФТОГАЗ» (за договором покупець) та ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» (за договором постачальник) укладено Договір №878 (далі - Договір), згідно умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у визначений договором строк у власність покупця товар (обладнання) згідно специфікації (Додаток №1), а також додатку №2, додатку №3, додатку №4, додатку №5, що є невід`ємними частинами договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору, сума договору складає 67531740,00 грн., в т.ч. ПДВ-11255 290,00 грн. Зазначена ціна є звичайною.

Згідно п. 4.2 Договору, оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 100% передоплати на підставі виставленого рахунку за наявності банківської гарантії виконання умов цього договору.

Судом встановлено, що позивачем здійснено часткове перерахування грошових коштів відповідачу у сумі 29500000,00 грн., зокрема, 22.01.2013 платіж у розмірі 25000000,00 грн., 11.04.2013 року платіж у розмірі 4500000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи доказами.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.5 Договору, товар поставляється постачальником на умовах DDP - база ПТОіК, АР Крим, Сакський р-н, село Каменоломня, вул. Київська №7 (у відповідності правил ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року). Поставка товару здійснюється в строк не більше шести місяців з моменту отримання письмової заявки. Приймання товару по кількості здійснюється покупцем за адресою: База ПТОіК, АР Крим, Сакський р-н, с. Каменоломня, вул. Київська № 7.

Відповідно до Специфікації (додаток №1 до Договору), предметом поставки є товар - обладнання: Блок вхідного сепаратору - 2 шт. загальною вартістю 13730880,00 грн.; ємність зберігання газового конденсату - 3 шт. загальною вартістю 2389620,00 грн.; ємність для зберігання пропан-бутана -10 шт. загальною вартістю 31608900,00 грн.; блок сепаратору С-1/1 - 2 шт. загальною вартістю 8547050,00 грн. Загальна вартість товару згідно Специфікації з ПДВ 20% - 67531740,00 грн.

Доказів здійснення відповідачем поставки товару згідно Специфікації матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами, але не раніше дати отримання погодження НАК «Нафтогаз України», та діє до повного виконання обов`язків сторін.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи встановлений ст. 204 ЦК України принцип правомірності правочину, судом приймається до уваги Договір поставки №878 від 15.08.2012 року, як належна підстава згідно ст. 11 ЦК України для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

Позивач заперечує щодо укладення між сторонами Договору №878 від 15.08.2012 року. Позивач зазначає, що Договір №878 від 15.08.2012 року взагалі не містить реквізиту «додаток», при цьому, у пункті 1.1 Договору міститься інформація про документи з назвами «Приложение №1», «Приложение №2», «Приложение №3», «Приложение №4, «Приложение №5», однак, у відповідача відсутні такі документи. Також відсутні товарно-транспортні накладні та замовлення на поставку продукції, що передбачені п.п. 2.2, 3.5 Договору, як і відсутні первинні документи бухгалтерського обліку, що фіксують господарські операції із ПАТ «СНІЖНЯНСЬКХІММАШ». Позивач також посилається на відсутність відомостей про рішення загальних зборів ДАТ «Чорноморнафтогаз» про надання згоди на вчинення або погодження Договору №878 від 15.08.2012 року на суму, що перевищує 10,0 млн.грн., на інформаційному ресурсі АРІФРУ https://smida.gov.ua не оприлюднено. Також позивач вказує, Специфікація (Додаток №1 до Договору) не містить дати створення документу, що виключає можливість встановити приналежність вказаного документу до Договору №878 від 15.08.2012 року; рахунок-фактура №Т-0000143 містить відомості про складання вказаного документу без замовлення, в той час, як пунктом 2.2 Договору передбачено поставку продукції на підставі письмового замовлення покупця; рахунок-фактура №Т-0000143 та платіжні реквізити Договору №878 від 15.08.2012 року містять різні банківські рахунки. Зокрема, у рахунку-фактурі №Т-0000143 зазначено банківський рахунок «ПАТ «КЛАСИК БАНК» МФО 306704, а у Договорі №878 від 15.08.2012 року - ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» МФО 339555; в податковій накладній з порядковим №5 від 11.04.2013р. зазначено про оподатковану операцію за Договором від 15.08.2013р. №878, яка не має відношення до Договору №878 від 15.08.2012р.; копії банківських виписок від 22.10.2013 та від 11.04.2013 містять відомості про перерахування спірних грошових коштів на банківський рахунок «ПАТ «КЛАСИК БАНК» МФО 306704, в той час, як в Договорі №878 зазначено інший банківський рахунок у ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» МФО 339555; у рахунку-фактурі №Т-0000143 зазначено, що він дійсний до сплати - до 30.11.12, що, на думку позивача, свідчить про те, що банківські платежі не могли бути проведені після 31.11.2012 на підставі вказаного рахунку, у тому числі перерахування спірних коштів 22.01.2013 року та 11.04.2013 року.?

Така невідповідність банківських реквізитів, на думку позивача, вказує про відсутність існування договірних відносин між позивачем та відповідачем.

Дослідивши подані до відзиву документи, судом встановлено, що відповідно до Специфікації предметом поставки є обладнання: блок вхідного сепаратору - 2 шт. загальною вартістю 13730880,00 грн.; ємність зберігання газового конденсату - 3 шт. загальною вартістю 2389620,00 грн.; ємність для зберігання пропан-бутана -10 шт. загальною вартістю 31608900,00 грн.; блок сепаратору С-1/1 - 2 шт. загальною вартістю 8547050,00 грн. Загальна вартість товару з ПДВ 20% - 67531740,00 грн.

В матеріалах справи наявна копія рахунку-фактури №Т-00000143 від 05.11.2012 року, відповідно до змісту якого останній містить перелік обладнання із зазначенням його вартості, зокрема, блок вхідного сепаратору - 2 шт. загальною вартістю 13730880,00 грн.; ємність зберігання газового конденсату - 3 шт. загальною вартістю 2389620,00 грн.; ємність для зберігання пропан-бутана -10 шт. загальною вартістю 31608900,00 грн.; блок сепаратору С-1/1 - 2 шт. загальною вартістю 8547050,00 грн. Загальна вартість товару з ПДВ 20% - 67531740,00 грн.

Судом встановлено, що обладнання та його вартість, перелік якого наведено у рахунку-фактурі №Т-00000143 від 05.11.2012 року є ідентичним переліку обладнання та вартості, передбачених умовами Договору, зокрема, додатком №1 до нього.

Судом направлено запит до Головного управління ДПС у м. Києві щодо встановлення обставин реєстрації відповідачем податкових накладних в ЄРПН стосовно отримання спірних грошових коштів від позивача у сумі 25000000,00 грн. Однак, станом на день прийняття рішення інформації на запит до господарського суду не надійшло.

В той же час, у зв`язку із ненаданням органом ДПС витребуваних судом документів, відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема, копії листа Головного управління ДПС у Київській області №27497/9/10-36-04-01 від 01.10.2020 року з доданими до нього копіями податкових накладних та копію листа Головного управління ДПС у м. Києві №19/26-15-04-18-16 від 02.11.2020 року. Відповідачем при цьому зазначено, що вказані документи знаходяться в матеріалах справи Господарського суду Київської області №911/1228/20 за позовом АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» до ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» про стягнення 4500000,00 грн. та були надані на запит суду органом ДПС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційні факти слід відрізняти від оцінки судом певних обставин.

Так, рішенням Господарського суду Київської області від 16.12.2020 року у справі №911/1228/20 відмовлено у задоволенні позову АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» до ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» про стягнення 4500000,00 грн. Судом, під час розгляду справи №911/1228/20, з огляду на наявність спірних доказів у справі, було направлено запит до Ірпінської ДПІ ГУ ДПС у Київській області щодо встановлення обставин реєстрації відповідачем податкових накладних в ЄРПН стосовно отримання спірних грошових коштів від позивача. З отриманих на запит суду документів, судом, під час розгляду справи №911/1228/20 встановлено, що як вбачається із інформації, наданої Головним управлінням ДПС у Київській області, ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» (відповідач у справі), за період з 15.08.2012 по 31.12.2013, зареєструвало щодо контрагента АТ «ДАТ «Черноморнафтогаз» (позивача у справі), окрім інших, податкові зобов`язання, із посиланням на договір поставки №878 від 15.08.2012, а саме: податкова накладна від 22.01.2012 у сумі 25000000,00 грн. та податкова накладна від 11.04.2012 на суму 4500000,00 грн.

Досліджуючи під час розгляду даної справи додані до клопотання відповідача б/н від 15.02.2021 року (вх. №3913/21 від 18.02.2021 року) документи, а саме, копії листа Головного управління ДПС у Київській області №27497/9/10-36-04-01 від 01.10.2020 року з доданими до нього копіями податкових накладних та копію листа Головного управління ДПС у м. Києві №19/26-15-04-18-16 від 02.11.2020 року, судом встановлено наступне.

Як вбачається з листа Головного управління ДПС у Київській області №27497/9/10-36-04-01 від 01.10.2020 року, відповідачем - ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» за період з 15.08.2012 по 31.12.2013, зареєстровано щодо контрагента АТ «ДАТ «Черноморнафтогаз» (позивача), окрім інших, податкові зобов`язання, із посиланням на Договір поставки від 15.08.2012, а саме: податкова накладна від 22.01.2012 на суму 25000000,00 грн. та податкова накладна від 11.04.2012 на суму 4500000,00 грн.

Згідно відповіді Головного управління ДПС у м. Києві №19/26-15-04-18-16 від 02.11.2020 року, суду повідомлено, що обов`язок стосовно реєстрації в ЄРПН податкових накладних за період з 15.08.2012 по 31.12.2013 (з урахуванням норм пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України) виникає лише у постачальника. Разом із тим, як зазначено у листі, враховуючи норми чинного законодавства України, АТ «ДАТ «Черноморнафтогаз» має право на включення до податкової звітності з податку на додану вартість сум за виписаними та зареєстрованими в ЄРПН постачальником - ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» податковими накладними, при цьому, факт включення таких накладних можливо встановити виключно підчас документальної перевірки, проведеної відповідно до вимог кодексу.

Дослідивши Акт Головного управління ДФС у м. Києві «Про результати документальної планової виїзної перевірки АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» №375/26-15-14-01-03/153117 від 25.06.2019 року, судом встановлено, що на сторінці 25 вказаного акту зазначено, що відповідно до норм п. 187.1 ст.187, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, у податковому обліку АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» до складу податкового кредиту з ПДВ у 2012-2013 роках було враховано ПДВ із суми наданої постачальникам передоплати по даті зарахування коштів від покупця на банківський рахунок постачальника, як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню (що підтверджується даними підсистеми «Аналітична система» ІС «Податковий блок»).

Зазначене, на думку суду, свідчить про належне виконання відповідачем своїх обов`язків, як юридичної особи та контрагента за Договору поставки, в частині здійснення реєстрації своїх податкових зобов`язань. При цьому, судом враховано, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язки між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

В той же час, судом встановлено, що у сторін відсутні оригінали договору поставки, специфікації до нього та рахунку-фактури, а до матеріалів справи долучено копії зазначених документів. При цьому, суд зазначає, що вказані документи було складено майже вісім років тому, крім того, судом враховано обставини окупації території України, зокрема, Донецької та Луганської областей (територія, на якій мало бути виготовлено обладнання, згідно договору, укладеного відповідачем з ПАТ «Сніжнянськхіммаш», з метою виконання умов спірного договору), а також, території АР Крим (територія, де фактично знаходився позивач та його первинні документи).

Позивачем під час розгляду справи також наголошувалось, що під час підписання спірного договору директором позивача було перевищено його повноваження, враховуючи, що на момент укладення спірного Договору вже відбулась окупація території АР Крим, однак, вказані заперечення не приймаються судом до уваги, оскільки, спірний Договір підписано 15.08.2012 року, в той час як офіційною датою окупації території АР Крим є 20.02.2014 року, а території Донецької та Луганської областей 07.04.2014 року та 29.04.2014 року відповідно.

Згідно долученого до матеріалів справи листа АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №14-3490/1.18-20 від 25.11.2020 року зазначено, що відповідно до ст. 77 Закону України «Про акціонерні товариства» статут товариства, зміни до статуту, засновницький (установчий) договір; протоколи засідань колегіального виконавчого органу, накази і розпорядження голови колегіального та одноосібного виконавчого органу та інші зберігаються в акціонерному товаристві за його місцезнаходженням. Як зазначено АТ «НАК «Нафтогаз України», в Компанії зберігаються лише деякі копії зазначених документів, відповідно до наявних копій документів, АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначає наступне.

Статутом ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - Товариство), затвердженим рішенням загальних зборів акціонерів Товариства від 21.01-04.04.2011 (редакція, яка діяла станом на дату укладення між Товариством та ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» Договору від 15.08.2012 №878) визначено, що прийняття рішення про вчинення Товариством значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом правочину, перевищує 10% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, належить до компетенції Загальних зборів( пп.21 п. 9.3.4 Статуту). При цьому, відповідно до п. 9.3.8 Статуту Товариства, рішення Акціонера з питань, що належать до компетенції Загальних зборів, оформлюються ним письмово (у формі рішення) та засвідчуються печаткою Товариства або нотаріально. Прийняття рішення щодо вчинення Товариством правочинів на суму від 10 млн. грн. до 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності (крім угод щодо продажу природного газу, нафти, газового конденсату, в тому числі суміші нафти та газового конденсату та договорів на виконання геологорозвідувальних робіт за рахунок державних коштів) за погодженням з акціонером Товариства - НАК «Нафтогаз України» в особі її голови правління, або особи, що виконує його обов`язки, належить до компетенції Правління (пп. 14 п.9.5.5 Статуту).

Відповідно до річної фінансової звітності Товариства за 2011 рік, розміщеної на сайті stоckmarket.gov.uа, вартість активів Товариства станом на 31.12.2011 становила 9544815 тис. грн. Отже, якщо сума Договору не перевищувала 10% вартості активів Товариства, рішення Акціонера щодо погодження такого правочину не було необхідності приймати. Прийняття рішення відповідно до пп.14 п.9.5.5 Статуту Товариства належало до компетенції Правління Товариства за погодженням з Компанією, як акціонером Товариства, в особі голови правління НАК «Нафтогаз України» або особи, що виконувала його обов`язки. При цьому, в НАК «Нафтогаз України» відсутня інформація, щодо надання Компанією погодження Товариству на вчинення правочину з ТОВ «Техпромсервіс ЛТД», а саме укладення Договору від 15.08.2012 №878 на суму 67531740 грн.

Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами, але не раніше дати отримання погодження НАК «Нафтогаз України», та діє до повного виконання обов`язків сторін.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що під час укладення спірного Договору, погодження мало надаватись з боку Правління позивача. В свою чергу, погодження з боку Акціонера - АТ "НАК "Нафтогаз України", з урахуванням суми спірного Договору, не було передбачено та не вимагалося. Тому, погодження Правління на укладення спірного Договору, повинно бути наявним та зберігатися безпосередньо у позивача. Таким чином, твердження позивача про відсутність у відповідача належного погодження АТ "НАК "Нафтогаз України" спірного Договору, як доказ, що такий Договір не укладався, є безпідставними та не беруться судом до уваги.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наявні в матеріалах справи копії спірного Договору №878 від 15.08.2012 року, Специфікації (додаток №1 до Договору) та рахунка-фактури, які, на думку суду, є більш вірогідними доказами у справі, керуючись приписами чинного на момент укладання спірного Договору цивільного та господарського законодавства України, господарським судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, скріплено договір підписами посадових осіб та печатками сторін, а отже, спірний правочин було вчинено.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Господарський суд звертає увагу, що матеріали справи, як на момент звернення позивача із позовом, так і на момент прийняття судом рішення, не містять доказів визнання спірного Договору недійсним, угоди про розірвання договору або рішення суду про розірвання договору, а тому, такий Договір є чинним, дійсним і таким, який має бути виконано сторонами. Крім того, матеріали справи не містять доказів відмови позивача від виконання умов спірного договору, в порядку ст. 1212 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 4.2 Договору, оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 100% передоплати на підставі виставленого рахунку за наявності банківської гарантії виконання умов цього договору.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем здійснено часткове перерахування грошових коштів відповідачу у сумі 29500000,00 грн., а саме: 22.01.2013 платіж на суму 25000000,00 грн., а також, 11.04.2013 платіж на суму 4500000,00 грн. При цьому, судом враховано наявність в матеріалах справи копії рахунка-фактури №Т-00000143 від 05.11.2012 та відсутність банківської гарантії виконання умов договору.

Статтею 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 5 ст. 692 ЦК України, якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Суд зазначає, що договір поставки має двосторонній характер, тому певні обов`язки покладаються як на одну, так і на іншу сторону, тобто кожна із сторін одночасно є боржником, та кредитором. З точки зору виконання такі зобов`язання є зустрічними, оскільки виконання свого обов`язку однією із сторін обумовлюється виконанням другою стороною свого обов`язку. Виконання зустрічних зобов`язань передбачає виконання кожною із сторін свого обов`язку у порядку, встановленому в даному випадку договором поставки. Якщо ж одна із сторін зобов`язання не виконує у порядку і строки, встановлені договором, то відповідно друга сторона має право або зупинити виконання свого обов`язку, або відмовитися від його виконання частково або у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 у справі №904/5340/18.

Таким чином, часткове перерахування грошових коштів з порушенням строків, визначених в рахунку фактурі не спростовує наявності укладеного між сторонами Договору поставки та здійснених позивачем відповідачу проплат, а також, обов`язку останнього щодо здійснення повної оплати за Договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Суд зазначає, що частиною 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що спірні грошові кошти у розмірі 25000000,00 грн. було перераховано позивачем відповідачу в межах виконання умов Договору поставки №878 від 15.08.2012 року, а тому, позивачем не доведено суду безпідставність здійсненого ним грошового переказу відповідачу у розмірі 25000000,00 грн., що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

Усі інші твердження та заперечення позивача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «РуїсТоріха проти Іспанії»).

Судом взято до уваги рішення Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 року у справі №910/13407/17.

Враховуючи викладене позивачем не доведено суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення позову, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 26, офіс 505, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» (08292, Київська область, м. Буча, вул. Києво-Мироцька, буд. 170-В, ) про стягнення 25000000,00 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.03.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць