ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/767/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ та Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація», м. Херсон

на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року, м. Одеса, суддя Нікітенко С.В., повний текст рішення складено та підписано 25.11.2020 року

у справі № 923/767/19

за позовом Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація», м. Херсон

про стягнення 210 215,52 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У вересні 2019 року Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон, в якій просило стягнути з Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, м. Київ борг у загальній сумі 210 215 грн. 52 коп., з яких: пеня у сумі 125 657 грн. 47 коп., 3% річних у сумі 31 083 грн. 35 коп., інфляційні втрати у сумі 53 474 грн. 70 коп., а також просило суд відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу від 22.09.2017 року № 1207/11718-БО-33 в частині неповної та несвоєчасної оплати вартості поставленого позивачем природного газу, що і стало підставою для нарахування штрафних санкцій та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі №923/767/19 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, 12 565 грн. 74 коп. - пені, 31 083 грн. 35 коп. 3% річних, 53 474 грн. 70 коп. інфляційних втрат та 3 153 грн. 23 коп. компенсації витрат по сплаті судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що у зв`язку з простроченням відповідачем виконання його договірних зобов`язань за договором від 22.09.2017 року № 1207/11718-БО-33 постачання природного газу, в частині оплати товару позивача на умовах даного договору, позивачем правомірно було нараховано до стягнення з відповідача пеню у сумі 125 657 грн. 47 коп., 3 % річних у сумі 31 083 грн. 35 коп. та інфляційні втрати у сумі 53 474 грн. 70 коп.

Разом з тим місцевий господарський дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення усного клопотання відповідача та зменшення загальної суми заявленої до стягнення пені на 90 %, тобто, з 125 657 грн. 47 коп. до 12 565 грн. 74 коп., з огляду на відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, доказів настання негативних наслідків та понесення позивачем збитків саме в результаті порушення (невиконання) відповідачем умов договору №1207/11718-БО-33. Крім того, Господарський суд Херсонської області, під час ухвалення оскаржуваного рішення врахував, що природний газ використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, а споживачами послуг з теплопостачання є населення, бюджетні установи та госпрозрахункові організації. При цьому стягнення штрафних санкцій не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність, а в межах розгляду справи останнім вже було застосовано до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, що в певній мірі компенсує збитки позивача. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі, судом першої інстанції було задоволено частково.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Акціонерне товариство «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення пені не погодилось, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі № 923/767/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 113 091 грн. 73 коп., - скасувати та постановити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення пені в розмірі 113 091 грн. 73 коп., у стягненні яких було відмовлено задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 236, 238 Господарського кодексу України, зазначає, що укладаючи з позивачем договір постачання природного газу, відповідач, у відповідності до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі, визначеному договором, а відтак був обізнаний про те, що за прострочення виконання умов договору настає відповідальність, визначена його умовами, зокрема сплата неустойки.

Крім того, скаржник наголошує, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів, не міститься і в умовах договору умова, що його виконання ставиться у залежність від третіх осіб. Разом з тим, на підтвердження неспроможності відповідача виконувати взяті на себе зобов`язання, останнім до суду не надано жодних належних доказів.

Зазначаючи про сумарну прострочену заборгованість підприємств ТКЕ, ТЕЦ та прямих промислових споживачів перед НАК «Нафтогаз України», скаржник звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на ту обставину, що зменшуючи розмір пені на 90 %, суд першої інстанції таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, однак, у відповідності до вимог ст. 218 Господарського кодексу України, зменшення судом розміру стягуваної пені на 90 % є проявом обмеження відповідальності боржники та фактично нівелює мету існування неустойки, як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі № 923/767/19, вирішено розглянути апеляційну скаргу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Приватне підприємство «Херсонтеплогенерація», м. Херсон також з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі № 923/767/19 в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат скасувати повністю та постановити нове рішення, яким у позовних вимогах Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача по справі також мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема скаржник щодо стягнення судом першої інстанції 3 % річних у сумі 31 083 грн. 35 коп. зазначив, що суд першої інстанції не врахував його доводи про те, що відповідно до положень укладеного між сторонами договору, домовленість сторін про застосування 3 % річних у договорі відсутня, а тому їх нарахування та пред`явлення неправомірне.

Крім того, щодо стягнення пені у сумі 12 565 грн. 74 коп. та інфляційних втрат у сумі 53 474 грн. 70 коп., скаржник зауважив, що судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що відповідач повністю розрахувався за поставлений товар згідно договору від 22.09.2017 року № 1207/11718-БО-33, при цьому, прострочення платежів мало місце всього на декілька днів від 1 до 10 днів, що, на думку скаржника, свідчить про те, що господарське правопорушення формально допущене відповідачем є незначним, та таким що не завдало позивачеві будь-яких збитків, відповідач є невеликим теплопостачальним підприємством і стягнення з нього коштів, які не закладені у складову тарифу, є його прямими збитками.

У сукупності із зазначеними вище обставинами, скаржник наголошує, що Господарський суд Херсонської області також необґрунтовано задовольнив його клопотання про зменшення розміру пені до 1 грн. лише частково, до 90 %, оскільки всі докази скрутного фінансового становища підприємства надавались суду та були ретельно досліджені, що на думку Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація», м. Херсон є підставами для повного задоволення його клопотання про зменшення штрафних санкцій до 1 грн.

Також як зазначає скаржник, суд першої інстанції не взяв до уваги твердження відповідача з приводу того, що розрахунок по стягненню інфляційних втрат у сумі 53 474 грн. 70 коп. проведений арифметично невірно, в якості доказу суду був наданий альтернативний розрахунок боргу, штрафних санкцій, 3 % річних за договором від 22.09.2017 року № 1207/1718-БО-33, однак суд не проаналізував дані документи та не надав їм належної правової оцінки.

Крім того, як стверджує відповідач, його основним видом діяльності є виробництво теплової енергії, кінцевими споживачами якої є населення міста, медичні, шкільні та дошкільні заклади. Питома вага теплової енергії, спожитої населенням складає 63 %, бюджетними установами 35 %, госпрозрахунковими організаціями 2 %. За період 2013-2016 років заборгованість бюджетних установ за послуги теплопостачання становить 250 тис. грн. Також за цей період сформувалась заборгованість за послуги по теплозабезпеченню зі сторони населення м. Херсона у розмірі 6 433 500 грн. яка, в свою чергу, спричинила неможливість вчасно, відповідно до умов договору, розраховуватись за поставлений газ. Ціни на енергоносії зростають майже щомісячно. Темпи зростання цін значно випереджають темпи зростання кінцевих тарифів на теплову енергію. В результаті виникла різниця в тарифах, заборгованість за якою держава не відшкодувала. Заборгованість з різниці в тарифах за 2016 рік склала 1 019 499,55 грн., за 2017 рік - 1 312 143,86 грн., також є залишок невідшкодованої заборгованості з різниці в тарифах по бюджетним установам за 2010-2014 роки в сумі 107 260,40 грн.

Тобто, на думку Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація», м. Херсон, якби споживачі вчасно розраховувалися за теплову енергію та вчасно була відшкодована різниця в тарифах, підприємство б мало змогу вчасно розрахуватись за використаний природний газ.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що предметом договору від 22.09.2017 року № 1207/1718-БО-33 є постачання газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організаціями м. Херсон, а також те, що відповідач є соціально-орієнтованим підприємством м. Херсона, яке забезпечує централізоване теплопостачання населення, підприємств і установ бюджетної сфери в м. Херсоні, з урахуванням того, що прострочка з оплати газу за договором виникла через значну заборгованість населення та хронічні затримки бюджетних організацій з оплати послуг постачання теплової енергії, несвоєчасне відшкодування державою різниці в тарифах за надані відповідачем послуги з теплопостачання, а також несвоєчасне надходження компенсації за поставлену відповідачем теплову енергію громадянам, яким надаються пільги та субсидії, на думку скаржника, застосування до нього штрафних санкцій у стовідсотковому розмірі може призвести до ще більшого погіршення його фінансового становища.

На підставі викладеного скаржник вважає, що у суду були всі наявні правові підстави, які підтверджуються фактичними даними по справі для зменшення розміру неустойки - пені, яку позивач заявляв до стягнення до мінімально можливого розміру (1 грн.). Проте суд, порушивши норми матеріального та процесуального права, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, що призвело до постановлення неправомірного рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі № 923/767/19; вирішено розглянути апеляційну скаргу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; об`єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон з раніше поданою апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі № 923/767/19.

27.01.2021 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація», м. Херсон надійшов відзив (вх. № 173/21/Д1), у якому відповідач просить суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ залишити без задоволення. Відзив долучено колегією суддів до матеріалів господарської справи.

У відзиві, відповідач, посилаючись на обставини, викладені ним раніше у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі, знову звернув увагу колегії суддів на те, що предметом договору від 22.09.2017 року № 1207/1718-БО-33 є постачання газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організаціями м. Херсон, а також те, що Приватне підприємство «Херсонтеплогенерація», м. Херсон є соціально-орієнтованим підприємством м. Херсона, яке забезпечує централізоване теплопостачання населення, підприємств і установ бюджетної сфери в м.Херсоні, з урахуванням того, що прострочка з оплати газу за договором виникла через значну заборгованість населення та хронічні затримки бюджетних організацій з оплати послуг постачання теплової енергії, несвоєчасне відшкодування держави різниці в тарифах за надані відповідачем послуги з теплопостачання, а також несвоєчасне надходження компенсації за поставлену відповідачем теплову енергію громадянам, яким надаються пільги та субсидії і яка, у разі надходження, негайно перераховувалась на рахунок апелянта (позивача) в якості оплати за отриманий газ за спірним договором, застосування до відповідача штрафних санкцій у стовідсотковому розмірі може призвести до ще більшого погіршення його фінансового становища. Крім цього, відповідач зауважує, що виробництво та надання теплової енергії є єдиним видом діяльності, яким займається Приватне підприємство «Херсонтеплогенерація», м. Херсон.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227 000 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку, єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 923/767/19 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 210 215 грн. 52 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційних скарг, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ та апеляційна скарга Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон не потребують задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі №923/767/19 - скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Херсонської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

22.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Приватним підприємством Херсонтеплогенерація (споживач) було укладено договір постачання природного газу №1207/1718-БО-33, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 968 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб. м.): жовтень 58 тис. куб. метрів, листопад 152 тис. куб. метрів, грудень 213 тис. куб. метрів, всього за IV квартал 2017 року 423 тис. куб. метрів; січень 246 тис. куб. метрів, лютий 194 тис. куб. метрів, березень 105 тис. куб. метрів, всього за I квартал 2018 року 545 тис. куб. метрів.

Пунктом 3.1. визначено, що право власності на природний газ переходить від постачальники до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обзяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Споживач за умовами вказаного вище договору, у відповідності до п. 3.10 підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місці.

Згідно з п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб. м. газу на дату укладання договору становить 7 907 грн. 20 коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488 грн. 64 коп.

Пунктом 5.4 договору визначено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та договором.

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. даного договору споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з п. 10.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до п. 12.1 даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 року до 31.03.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

До вказаного вище договору сторонами вносилися зміни та доповнення. А саме: відповідно до додаткових угод від 15.11.2017 року № 1, від 14.12.2017 року № 2, від 22.01.2018 року № 4, від 12.02.2018 року № 5, від 26.03.2018 року №6, від 31.03.2018 року №7 було визначено обсяги газу, який мав постачатися споживачу у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року включно; відповідно до додаткової угоди від 12.01.2018 року №3, до п. 8.2 договору постачання природного газу внесено зміни, які визначають, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідні додаткові угоди було підписано як постачальником, так і споживачем та скріплено печатками.

На виконання умов договору про постачання природного газу, позивач передав відповідачу, який, в свою чергу, прийняв від позивача за актами приймання-передачі природний газ загальною вартістю 3 382 529 грн. 36 коп., що підтверджується актами приймання-передачі від 31.12.2017 року на суму 1 383 586 грн. 04 коп., від 31.01.2018 року на суму 1 998 943 грн. 32 коп.

З виписки по фінансовим операціям споживача за період з 01.10.2017 року по 28.02.2019 року вбачається, що розрахунки за природний газ здійснювалися відповідачем несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого позивачем за зобов`язаннями за договором постачання природного газу від 22.09.2017 року № 1207/1718-БО-33 за період з 26.01.2018 року по 30.11.2018 року нараховано пеню у розмірі 125 657 грн. 47 коп.; 3% річних у розмірі 31 083 грн. 35 коп.; інфляційні втрати у розмірі 53 474 грн. 70 коп.

За обліком позивача, станом на час звернення до суду у відповідача відсутня заборгованість з оплати природного газу, який останній отримав від позивача на підставі договору постачання природного газу від 22.09.2017 року № 1207/1718-БО-33.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржниками в апеляційних скаргах, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, та сторонами не оспорюється, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 3 382 529 грн. 36 коп., яка відповідачем станом не момент розгляду справи оплачена в повному обсязі. Проте, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений договором, чим порушував умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. договору, а саме, відповідач за отриманий природний газ розраховувався шляхом часткових оплат із простроченням визначеного договором терміну оплати отриманого газу, у зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Херсонської області з відповідним позовом, в якому просив стягнути з Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон пеню у розмірі 125657 грн. 47 коп., 3% річних у сумі 31 083 грн. 35 коп. та інфляційні втрати у сумі 53 474 грн. 70 коп.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

У розумінні ст. 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас, у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом апеляційної інстанції було перевірено здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені та встановлено, що позивачем пеня була нарахована вірно, із урахуванням кінцевого терміну оплати, визначеного договором, встановленої договором ставки пені в розмірі 15,3 % річних та з урахуванням днів і сум часткових оплат, в зв`язку з чим судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про його вірність.

При цьому з матеріалів справи, зокрема з відзиву на позовну заяву, вбачається, що відповідачем заявлена позивачем сума пені не заперечується.

Щодо доводів Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, визначених останнім в апеляційній скарзі про неправомірне зменшення судом першої інстанції пені, нарахованої позивачем, на 90 %, а саме, до 12 565 грн. 74 коп., судова колегія зазначає наступне.

Судовою колегією перевірено, що відповідач, на підставі норм ст. 233 Господарського кодексу України, звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням, яке було викладено у відзиві на позовну заяву, про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені до 1 грн.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався на такі обставини:

- основним видом діяльності Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м.Херсон є виробництво теплової енергії, кінцевими споживачами якої є населення міста, медичні, шкільні та дошкільні заклади;

- питома вага теплової енергії, спожитої населенням складає 63 %, бюджетними установами 35 %, госпрозрахунковими організаціями 2 %;

- ціни на енергоносії зростають майже щомісячно. Темпи зростання цін значно випереджають темпи зростання кінцевих тарифів на теплову енергію. В результаті виникла різниця в тарифах, заборгованість якої Держава не відшкодувала. Заборгованість з різниці в тарифах за 2016 рік склала - 10 194 99,55 грн., за 2017 рік - 1 312 143,86 грн., також є залишок невідшкодованої заборгованості з різниці в тарифах по бюджетним установам за 2010-2014 роки в сумі 107 260,40 грн.;

- нараховувати пеню та інфляційні втрати споживачам, відповідач е мав права згідно діючого на той час законодавства;

- заявлена позивачем пеня є для відповідача надмірним тягарем, а дії щодо примусового стягнення штрафних санкцій призведуть до штучного доведення підприємства до неплатоспроможності.

Тобто, якби споживачі вчасно розраховувалися за теплову енергію та вчасно була відшкодована різниця в тарифах, підприємство б мало змогу вчасно розрахуватись за використаний природний газ.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що предметом постачання природного газу від 22.09.2017 року № 1207/1718-БО-33 є постачання газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організаціями м. Херсон, а також те, що відповідач є соціально-орієнтованим підприємством м. Херсона, яке забезпечує централізоване теплопостачання населення, підприємств і установ бюджетної сфери в місті Херсоні, з урахуванням того, що прострочка з оплати газу за договором виникла через значну заборгованість населення та хронічні затримки бюджетних організацій з оплати послуг постачання теплової енергії, несвоєчасне відшкодування держави різниці в тарифах за надані відповідачем послуги з теплопостачання, а також несвоєчасне надходження компенсації за поставлену відповідачем теплову енергію громадянам, яким надаються пільги та субсидії, на думку скаржника, застосування до нього штрафних санкцій у стовідсотковому розмірі може призвести до ще більшого погіршення його фінансового становища.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано до суду Статут Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація», м. Херсон, з якого вбачається, що основним напрямком його діяльності є виробництво та реалізація теплової енергії, постачання теплової енергії; фінансовий звіт Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон, копії оборотно-сальдових відомостей.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Аналіз приписів ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 с. 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є суб`єктивним правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року у справі № 916/553/19, від 22.11.2019 року у справі № 922/937/19, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 року у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 року у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 року у справі № 904/3546/19).

Крім того, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 року у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 року у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 року у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18.

Таким чином, суд, досліджуючи питання щодо зменшення пені, повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, а не лише відповідача.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити і з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19, а також у постанові від 18.02.2021 року у справі № 916/376/19 .

Так, задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції виходив з таких обставин:

- відповідач повністю розрахувався за поставлений згідно договору про постачання природний газ;

- матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, докази настання негативних наслідків та понесення позивачем збитків саме в результаті порушення (невиконання) відповідачем умов договору № 1207/1718-БО-33;

- природний газ використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, споживачами послуг з теплопостачання є населення, бюджетні установи та госпрозрахункові організації;

- позивач є соціально-орієнтованим підприємством м. Херсона, яке забезпечує централізоване теплопостачання населення, підприємств і установ бюджетної сфери в місті Херсоні;

- стягнення штрафних санкцій не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність;

- в межах розгляду справи позивачем уже було застосовано до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань, що в певній мірі компенсує збитки позивача.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу за спірним договором, як в цілому, так і за кожним окремим спірним періодом, а також, приймаючи до уваги поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання правильно визнав зазначені обставини винятковими та дійшов правомірного висновку про наявність підстав для зменшення належної до стягнення суми пені до 12 565 грн. 74 коп., тобто на 90 % від заявленого позивачем розміру неустойки, а не до 1 грн., як того просив відповідач.

Водночас, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, доказів завдання збитків позивачу з боку відповідача внаслідок несвоєчасного виконання останнім зобов`язань за договором постачання природного газу та інших негативних наслідків матеріали господарської справи не містять.

Проаналізувавши обставини та мотиви, якими керувався суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про обґрунтованість такого зменшення судом першої інстанції, враховуючи ще й те, що відповідачем здійснена оплата отриманого товру в повному обсязі до моменту звернення позивача до суду, а позовні вимоги позивача перенасичені грошовими вимогами.

Тому доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені, оскільки таким чином буде ототожнено зменшення пені з повним звільненням боржника від господарської відповідальності за порушене зобов`язання є такими, що не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки судом судом першої інстанції, що перевірено колегією суддів при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення в цій частині, під час вирішення цього питання було досліджено ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленого природного газу.

До того ж, колегія суддів зазначає, що відповідач апріорі у даному випадку не звільняється від господарської відповідальності за невчасну оплату за отриманий природний газ, що є дійсним проявом обмеження такої відповідальності боржника, оскільки суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 233 Господарського кодексу України скористався правом за визначених обставин на зменшення розміру нарахованої позивачем пені до 10 %.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції в порушення ст. 233 Господарського кодексу України, при вирішенні питання щодо зменшення пені не надав оцінку винятковості випадку зменшення пені, з урахуванням інтересів сторін, а лише відповідача, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зазначених скаржником в апеляційній скарзі обставин та факту існування понесених позивачем збитків через несвоєчасність сплати відповідачем коштів по виставленим рахункам.

Судова колегія також не бере до уваги твердження позивача про те, що право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, наданих позивачем, які б підтверджували наявність збитків, які виникли у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання природного газу.

Поміж іншого, твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі щодо ненадання відповідачем жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність останнього виконати взяті на себе зобов`язання спростовуються наявними у матеріалах справи документами, а саме: Статутом Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація», м. Херсон, з якого вбачається, що основним напрямком його діяльності є виробництво та реалізація теплової енергії, постачання теплової енергії; фінансовиим звітом, відповідно до якого чистий прибуток підприємства станом за 1 півріччя 2019 року склав 271,8 тис.грн. у порівнянні за аналогічний період попереднього року 613 тис.грн.; копіями оборотно-сальдових відомостей, відповідно до яких дебет по контрагентам за вересень 2019 року складає 6 638 445 грн. 19 коп.; кредит за відповідний період 9 923 702 грн. 61 коп.; кредит по цінним паперам за вересень 2019 року 1 416 438 грн. 27 коп. та 783 188 грн. 12 коп. відповідно. Відтак такі доводи Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ не приймаються колегією суддів до уваги.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що наявні правові підстави для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки здійснення оплати за поставлений позивачем природний газ залежить виключно від вчасних розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію.

В той же час судовою колегією відхилені доводи відповідача, викладені в його апеляційній скарзі щодо неправомірного незадоволення судом першої інстанції його клопотання в повному обсязі про зменшення пені до 1 грн., як такі, що спростовуються матеріалами справи і його обставини.

Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду посилаючись на вказані вище норми матеріального права, наголошує, що задоволення судом першої інстанції клопотання про зменшення розміру пені в конкретному розмірі відсотків є суб`єктивним правом суду при оцінці наданих доказів, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, і з урахуванням наявності у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтоване, і такі дії суду не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині при відсутності інших порушень норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ та Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація, м. Херсон, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині у даному випадку відсутні.

Що стосується заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, судова колегія зазначає таке.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

При цьому нарахування 3 % річних прямо передбачено Цивільним кодексом України та не вимагає додаткового зазначення про можливість такого нарахуванням в господарському договорі, а мод бути нараховано та стягнуто безпосередньо на підставі вищевказаної норми права, з огляду на що доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині судовою колегією до уваги не приймаються.

Проценти, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.

Передбачене законом (ст. 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс.

При зверненні до суду з такими вимогами, саме позивач самостійно обирає як суму боргу, так і період нарахування інфляційних (прострочку боржника), оскільки це відноситься до предмету позову, і ці суми та дати можуть не співпадати з повною сумою боргу та повним періодом прострочки. Це є правом кредитора, а суд тільки перевіряє обґрунтованість наданого розрахунку та його відповідність як нормам права, так і конкретним фактичним обставинам кожної справи.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 року № 265. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абз. 5 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078).

При цьому ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19.

Так, позивачем в даному випадку було заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 31 083 грн. 35 коп. та інфляційні втрати у сумі 53 474 грн. 70 коп.

Судовою колегією було перевірено здійснені позивачем та судом першої розрахунки заявлених до стягнення 3 % та інфляційних нарахувань, за результатами чого суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що розрахунки позивача є вірними та не містять арифметичних помилок.

При цьому, доводи апеляційної скарги Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація», м. Херсон позиціонуються на тому, що розрахунок по стягненню інфляційних втрат у вказаному вище розмірі проведений арифметично невірно, на підтвердження чого відповідачем до матеріалів справи було подано альтернативний розрахунок боргу, штрафних санкцій та 3 % річних, який не був предметом розгляду суду першої інстанції, бо не надавався до матеріалів справи в порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, а тому вказане вище твердження боржника судом апеляційної інстанції не приймається до уваги.

З урахуванням викладеного колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції щодо повного задоволення вказаних позовних вимог, а доводи апеляційної скарги відповідача є такими, що не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення суду відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, а мотиви, з яких подані апеляційні скарги, не можуть бути підставою для його скасування.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційні скарги Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон та Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ не потребують задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі № 923/767/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного підприємства Херсонтеплогенерація, м. Херсон та Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі №923/767/19 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 19.11.2020 року у справі № 923/767/19 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош