ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2021 р. Справа № 917/1861/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Губи Романа Валерійовича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал", вул. Коломацька, 1А, с. Ковалівка, Полтавський р-н., Полтавська обл., 38701,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Губа Роман Валерійович звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою від 17.11.2020 року (вх. № 2038/20 від 23.11.2020 р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" про стягнення заборгованості в розмірі 632 766,80 грн., а саме: 573 525, 00 грн. - основна заборгованість за договором № 1.09.19.2 від 01.09.2019 року, 34 605,90 грн. - інфляційні втрати, 14 885,97 грн. - 3% річних, 9 749,93 грн. - пеня.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебували в договірних відносинах, проте, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг № 1.09.19.2 від 01.09.2019 року та договором про реструктуризацію заборгованості від 27.08.2020 року не виконало, грошові кошти за надані послуги не сплатило.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.11.2020 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця Губи Романа Валерійовича залишено без руху, оскільки в поданих до суду матеріалах відсутні документи, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Після усунення обставин, які стали підставою для залишення позову без руху, ухвалою суду від 11.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1681/20, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Пунктом 3 ухвали про відкриття провадження у даній справі було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

Відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про покладені на нього обов`язки, про що свідчать повідомлення № 323 про вручення поштового відправлення - ухвали суду від 11.12.2020 року (вх. № 98 від 12.01.2021 року).

Проте, відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

01.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Губа Романом Валерійовичем (виконавцем) було укладено договір № 1.09.19.2 за яким виконавець зобов`язався за завданням замовника надати послуги автокрана.

Пунктом 7.2 договору сторони визначили термін дії даного договору до 31.12.2019 року.

Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу послуги автокрана, проте останній за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим ФОП Губа Р.В. 15.07.2020 року надіслав на адресу ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" претензію № 1 з вимогою негайно погасити всю суму заборгованості в добровільному порядку у законодавчо визначений термін. У разі ігнорування останній буде вимушений звернутися до суду.

Відповідач на претензію жодним чином не відреагував. Проте, вже 27.08.2020 року сторони уклали договір про реструкторизацію заборгованості за надані послуги автокрана відповідно до якого ФОП Губа Р.В. надав ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" розстрочку у погашенні основної заборгованості за надані послуги автокрана, що існує станом на 27.08.2020 року у розмірі 573 525,00 грн., з 27.08.2020 року по 31.10.2020 року.

Відповідно до п. 1.2 даного договору ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" визнає, що за договором № 1.09.19.2 про надання послуг від 01.09.2019 року існує сума заборгованості основного боргу у розмірі 573 525,00 грн.

Однак, відповідач умови договору про реструкторизацію заборгованості не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про стягнення з відповідача 573 525, 00 грн. - заборгованості за договором № 1.09.19.2 від 01.09.2019 року, 34 605,90 грн. - інфляційних втрат, 14 885,97 грн. - 3% річних та 9 749,93 грн. пені.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 2.1 договору № 1.09.19.2 від 01.09.2019 року загальна вартість послуг складається із суми всіх актів виконаних робіт. Акт про надані послуги підписується сторонами до 5 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги (п. 2.2).

За приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 2.3 договору про надання послуг замовник зобов`язався перерахувати суму зазначену в акті про надання послуг протягом 10 робочих днів з моменту підписання такого акту.

Судом встановлено, що позивач надав, а відповідач - прийняв, послуги автокрана на загальну суму 573 525,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 12-15).

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору про надання послуг відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунку за надані послуги автокрана, у зв`язку з чим існує заборгованість в розмірі 573 525,00 грн.

Крім того, договором про реструкторизацію заборгованості за надані послуги автокрана ФОП Губа Р.В. надав ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" розстрочку у погашенні основної заборгованості за надані послуги автокрана до 31.10.2020 року.

Відповідно до вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" становить 573 525,00 грн., докази її сплати у суду відсутні.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 договору № 1.09.19.2 про надання послуг від 01.09.2019 року сторони погодили, що за невиконання умов договору або виконання з порушенням умов сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства.

Згідно п. 2.4. договору про реструктуризацію заборгованості за надані послуги автокрана від 27.08.2020 року ФОП Губа Р.В. має право у випадку невиконання умов цього договору, а саме несвоєчасного погашення ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" основного боргу у сумі 573 525,00 грн., стягнути з ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" інфляційні втрати, 3% річних та пеню у розмірі, що передбачений п. 3.1 цього договору.

Здійснивши за допомогою системи "Ліга:Закон" перевірку наданого позивачем розрахунку, суд встановив, що останнім правомірно нараховано 3% річних від суми заборгованості в розмірі 14 885,97 грн. та 34 605,90 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 3.1 у разі несвоєчасного погашення заборгованості нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка за кожний день прострочення, але не більше ніж 100% загальної суми боргу.

На підставі ст. 230 ГК України та п. 3.1 договору про реструкторизацію позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 9 749,93 грн. (перевірку здійснено за допомогою системи "Ліга:Закон").

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені повністю, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 9 491,50 грн. слід покласти на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" (вул. Коломацька, 1А, с. Ковалівка, Полтавський р-н., Полтавська обл., 38701, ) на користь Фізичної особи-підприємця Губи Романа Валерійовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) заборгованість в розмірі 632 766,80 грн., а саме: 573 525, 00 грн. - основна заборгованість за договором № 1.09.19.2 від 01.09.2019 року, 34 605,90 грн. - інфляційні втрати, 14 885,97 грн. - 3% річних, 9 749,93 грн. - пеня та витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 491,50 грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 10.03.2021 року.

Суддя Білоусов С. М.