ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2021 р. Справа№ 925/69/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Андрієнка В.В.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: прокуратури - Синюк І.А.

позивача - не з`явились

відповідача - Яковлева В.М.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича

на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2020 р. (повне рішення складено 26.11.2020 р.)

у справі № 925/69/20 (суддя - Васянович А.В.)

за позовом Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича

про стягнення неустойки у розмірі 279662,58 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича про стягнення 279662,58 грн за повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди майна комунальної власності від 29.12.2011 р. № 23/2011.

Вимоги прокуратури обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов укладеного договору оренди, після закінчення строку дії цього договору, орендоване приміщення орендодавцю не повернув, у зв`язку з чим відповідачу було нараховано неустойку.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.11.2020 р. у справі № 925/69/20 позов Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 278796,18 грн неустойки, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Мартиненко Володимир Миколайович 15.12.2020 р. у встановлений процесуальний строк подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що прокуратура, звертаючись із даним позовом, не обґрунтувала належним чином правових підстав для представництва інтересів держави в суді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 925/69/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 925/69/20 та призначено її до розгляду на 02.02.2021 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 р. у судовому засідання було оголошене перерву до 25.02.2021 р.

У засідання суду, призначене на 25.02.2021 р., представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів поважності відсутності вказаного представника суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник позивача був позбавлені можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутнім у судовому засіданні.

Крім цього, позивач не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього завчасно не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.12.2011 р. між Відділом комунального майна Уманської міської ради (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мартиненком Володимиром Миколайовичем (далі - орендар) було укладено договір оренди майна комунальної власності № 23/2011 (далі - договір).

Відповідно до 1.1 договору орендодавець зобов`язався передати, а орендар - прийняти в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно міської комунальної власності: танцювальний майданчик загальною площею відповідно схеми 1152,91 кв. м, в тому числі: сцена з підвалом, підсобні приміщення та відкрита танцювальна площадка, розташованого за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Коломенська, який знаходиться на балансі відділу культури Уманської міської ради (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 30 листопада 2011 року в сумі 290 182,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у строк після підписання договору та акту приймання-передання.

Як передбачено п. 2.2 договору, власником орендованого майна є Уманська міська рада, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 2.3 договору при переданні (поверненні) майна, що орендується, складається акт приймання-передавання, який підписується представниками орендаря та балансоутримувача.

Цей договір укладено на 2 роки 360 дні, який діє з 29.12.2011 р. до 23.12.2014 р. включно (п. 8.1 договору).

До вказаного договору за згодою сторін вносилися зміни та доповнення договорами № 1 від 18.04.2013 р. та № 2 від 23.12.2013 р.

01.02.2012 р. на виконання умов укладеного договору сторонами за участю міського будинку культури було підписано акт прийому-передачі танцювального майданчика.

У подальшому, для реєстрації власником права власності на об`єкт оренди Приватним підприємством "Геоплан" 03.04.2013 р. виготовлений технічний паспорт на нежитлову будівлю та танцювальний майданчик, в якому зазначена площа під господарськими будівлями 1587 кв. м, площа приміщень будівлі з нежитловими (вбудованими) приміщеннями 134,0 кв. м та вказана адреса: м. Умань, вул. Коломенська, буд. 3-А.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав зареєстровано право власності на вказані нежитлові будівлі 17.10.2014 р. за Уманською міською радою, форма власності - комунальна.

Враховуючи вищевикладене, та з метою приведення у відповідність до діючої станом на 23.01.2015 р. технічної документації, сторони за договором № 3 від 23.01.2015 р. внесли зміни та доповнення до пункту 1.1 договору та викладено його в такій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно міської комунальної власності - нежитлову будівлю, загальною площею 134,0 кв. м, а саме: приміщення підвалу № 1 площею 6,3 кв. м, № 2 - 22,3 кв. м, № 3 - 10,6 кв. м, № 4 -7,3 кв. м, приміщення І - поверху № 101 площею 14,8кв. м, № 102 - 50,4 кв. м, № 103 -11,2 кв. м, № 104 - 11,1 кв. м та танцювальний майданчик, розташовані по вул. Коломенській, 3-А, м. Умань, Черкаська область; майно перебуває на балансі відділу культури і туризму Уманської міської ради (балансоутримувача), а вартість майна визначена станом на 31 грудня 2014 року складає 485916,00 грн без ПДВ.

Договором № 4 від 05.11.2015 р. продовжено дію договору на термін 2 роки 360 днів до 18.12.2018 р. включно.

17.03.2017 р. листом № 104 орендодавець повідомив відповідача про те, що договір оренди № 23/2011 від 29.12.2011 р. на новий строк продовжений не буде у зв`язку з втратою орендарем переважного права на продовження даного договору оренди на новий термін внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань.

Згідно з листом міського будинку культури ім. Ю.К. Смолича Уманської міської ради від 28.08.2018 р. № 21, за яким орендований об`єкт закріплений на праві господарського відання, повідомлено власника майна про те, що об`єкт оренди знаходиться у занедбаному стані, потребує ремонту та не функціонує за призначенням.

Листом № 308 від 11.09.2018 р. Відділ з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради (правонаступник відділу комунального майна Уманської міської ради згідно положення від 02.06.2017 р. № 5.2-31/7) повідомив відповідача про те, що договір оренди № 23/2011 від 29.12.2011 р. на новий строк продовжений не буде, враховуючи лист Уманського міського Будинку культури ім. Ю.К. Смолича від 28.08.2018 р. № 21, в зв`язку з наміром власника в особі балансоутримувача після закінчення строку дії договору оренди використовувати орендоване майно для власних потреб.

23.11.2018 р. листом № 443 позивач повідомив відповідача про те, що договір оренди № 23/2011 від 29.12.2011 р. на новий строк продовжений не буде, у зв`язку із втратою ним переважного права на продовження договору оренди на новий термін внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань. Крім того, було повідомлено орендаря, що після закінчення строку дії договору оренди власник в особі балансоутримувача має намір використовувати орендоване майно для власних потреб, а саме для організації змістовного дозвілля дітей.

Листом № 502 від 19.12.2018 р. орендодавець в черговий раз повідомив орендаря про те, що договір оренди № 23/2011 від 29.12.2011 р. припинився ще 18.12.2018 р. у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, а також про необхідність виконання зобов`язання щодо повернення орендованого майна.

Згідно з п. 5.1 договору оренди орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору в 15-денний термін звільнити об`єкт і повернути його в належному стані балансоутримувачу по акту та відшкодувати збитки або втрати (повної або часткової) останнього, в разі погіршення стану орендованого майна з вини орендаря.

Однак, незважаючи на повторну вимогу орендодавця від 11.01.2019 р. № 15, відповідач не повернув орендоване майно.

Враховуючи те, що орендодавець в розумні строки до суду із позовом про повернення майна не звернувся, відповідний позов у червні 2019 року було подано Уманською місцевою прокуратурою (справа № 925/698/19).

29.11.2019 р. Фізичною особою-підприємцем було повернуто приміщення орендодавцю, що підтверджується актом приймання-передавання, внаслідок чого ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 р. провадження у справі № 925/698/19 закрито.

Спір у справі виник у заявку з тим, що відповідачем, на думку прокуратури, в порушення умов укладеного договору оренди, було несвоєчасно повернуто орендодавцю орендоване майно, у зв`язку з чим останньому нараховано неустойку.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як передбачено ч. 6 ст. 238 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 зазначеного Кодексу.

При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.

Аналогічна правова позицію викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 914/4238/15.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Так, листом від 28.12.2018 р. орендар повідомив орендодавця про призупинення виконання зобов`язання в частині сплати орендної плати з мотивів набуття права власності на частку у орендованому майні після проведеного ним ремонту.

Також, листом № 15 від 11.01.2019 р. орендодавець повідомив орендаря, що договір оренди № 23/2011 від 29.12.2011 р. припинив свою дію 18.12.2018 р. у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено, а також про необхідність виконання орендарем зобов`язання щодо повернення орендованого майна та щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення строку повернення орендованого майна.

Враховуючи заперечення орендодавця, які надсилалися на адресу орендаря до та після закінчення договору, договір оренди на новий строк продовжений не був.

Проте орендар, в порушення умов укладеного договору оренди, нерухоме майно не повернув орендодавцю до 02.01.2019 р.

Враховуючи те, що відповідач свого обов`язку з повернення об`єкту оренди не виконав та не вчиняв жодних дій з повернення майна у визначений договором строк, а продовжив користування орендованим майном, відтак неповернення об`єкту оренди у період з 02.01.2019 р. по 29.11.2019 р. відбулося з вини відповідача, що згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України є підставою для стягнення з відповідача неустойки.

Відповідно до п. 3.1 договору, в редакції договору № 3 від 23.01.2015 р., орендна плата за базовий місяць становить - 6073,95 грн без ПДВ.

Згідно з п. 3.3 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за цей же місяць.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, заборгованість зі сплати орендної плати відповідачем сплачено повністю.

Відповідно до розрахунку орендодавця розмір неустойки за неповернення орендованого майна після закінчення строку дії договору становить 279622,58 грн.

Разом з цим, розрахунок неустойки за листопад 2019 року орендодавцем здійснено невірно, оскільки неустойку також було нараховано і за 29 листопада 2019 року, проте, в цей день майно вже було повернуто.

Таким чином, з урахуванням розміру орендної плати та індексу інфляції за листопад 2019 року неустойка становить 278796,18 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога прокуратури про стягнення з відповідача неустойки є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню у розмірі 278796,18 грн.

Стосовно доводів скаржника про те, що прокуратура, звертаючись із даним позовом, не обґрунтувала належним чином правових підстав для представництва інтересів держави в суді, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 23 Закону України "Про прокуратуру" визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Системне тлумачення абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2019 р. прокурор звертався з листом № 08-945 до Відділу з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради про повідомлення прокуратури щодо вжиття заходів представницького характеру в суді про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення з фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича.

Однак, Відділом з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради листом № 2 від 08.01.2020 р. повідомлено, що враховуючи обмеженість доходів міського бюджету та необхідність здійснення видатків на погашення кредиторської заборгованості за 2019 рік та фінансування у 2020 році видатків на захищені статті, фінансування бюджетних призначень на сплату судового збору є проблемним, а тому Відділом з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради як орендодавцем заходи представницького характеру щодо стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю з фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича в порядку господарського судочинства не заплановані.

Таким чином, враховуючи нездійснення Відділом з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради в розумні строки заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів територіальної громади та держави, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави і визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що прокурор належним чином обґрунтував та довів підстави для представництва інтересів держави в суді.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2020 р. у справі № 925/69/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2020 р. у справі № 925/69/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Мартиненка Володимира Миколайовича.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 10.03.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

В.В.Андрієнко