ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2021 р. Справа№ 911/959/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Нагулко А.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 18.02.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2020

у справі №911/959/20 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Носенко Юрія Миколайовича

до Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни

про стягнення 81 813, 70 грн.

В судовому засіданні 18.02.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2020 до Господарського суду Київської області звернулась фізична особа-підприємець Носенко Юрій Миколайович з позовом до фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни про стягнення 81813,70 грн., з яких: 80000,00 грн. заборгованості по сплаті орендних платежів, 970,70 грн. 3% річних та 843,00 грн. інфляційних втрат.

В обгрунтування підстав позову позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення №1 від 01.05.2019 в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2020 у справі №911/959/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни на користь Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича 80 000,00 грн. заборгованості по орендній платі, 970,70 грн. 3% річних, 730,90 грн. інфляційних втрат та 2099, 12 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своїх основних обов`язків орендаря по внесенню орендної плати у визначені договором строки в період з 01.08.2019 по 31.03.2020 не виконала, внаслідок чого її заборгованість з орендної плати становить 80 000, 00 грн. Визначаючи до стягнення розмір 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку 3% річних, які становлять 970,70 грн., в той же час судом здійснено перерахунок інфляційних втрат, які за розрахунком суду складають 730,90 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 09.09.2020 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, встановлені судом не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- висновки суду про задоволення позову в частині стягнення орендних платежів є передчасними, оскільки вона не отримувала позовної заяви, що підтверджується довідкою з поштового відділення від 04.09.2020, тим самим не могла подати відповідного відзиву;

- вважає, що правовідносини між сторонами були припинені у зв`язку з пожежею, яка виникла 11.08.2019 по вині третіх осіб (невстановлених), що підтверджується висновком №28/В/22.08.2019 та не спростовується позивачем, а не у зв`язку з неналежним виконанням нею обов`язків;

- судом не взято до уваги, що з 12.09.2019, дня передачі ключів позивачу, і часу прийняття рішення суду, позивач до неї з пропозицією відповідно до п.7.1 договору про створення комісії по поверненню приміщення не звертався, так як йому акт прийомки-передачі приміщення не був потрібний, оскільки він отримав ключі в присутності свідків;

- в порушення норм процесуального права суд не встановив часу припинення договору між сторонами, оскільки позивач ні в позовній заяві, ні в додатках до неї не подав такого підтвердження, на її думку, договір був розірваний 12.09.2019 по ініціативі позивача, що вказує на безпідставність стягнення з неї коштів;

- в порушення ст.13 ГПК України суд не зобов`язав позивача надати акт прийомки приміщення після закінчення договору оренди приміщення, та залишив поза увагою, що позивачем в порушення п.10.1, 10.2 договору не вживалися будь-які заходи досудового врегулювання спору, так як спору між ними не існувало, вона отримала збитки, а позивач ключі від приміщення;

- вважає, що була позбавлена судом першої інстанції в поданні доказів, а тому просить врахувати нотаріально посвідчену заяву свідків, долучену до апеляційної скарги, у випадку відмови в задоволенні вказаної заяви просить допитати свідків в судовому засіданні, оскільки вона не приймала участі в суді першої інстанції та не мала можливості заявити клопотання про їх допит.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2020 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 колегією суддів у визначеному складі, враховуючи посилання апелянта на розгляд справи у її відсутність без отримання нею копії позовної заяви, позбавленні судом у поданні доказів, викладені клопотання про надання оцінки нотаріально посвідченій заяві свідків від 08.09.2020 та допиті свідків в судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2020 у справі №911/959/20 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд апеляційної скарги на 28.01.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2021, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці з 25.01.2021 по 29.01.2021 включно для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2020 у справі №911/959/20, зазначено, що розгляд справи відбудеться 28.01.2021 у раніше визначений час.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2021 задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 18.02.2021.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись, в тому числі, і на те, що на виконання п.7.1 договору оренди повернення приміщення за участю комісії сторін не здійснювалися та відповідні акти не складалися.

У письмових поясненнях по справі, поданих представником відповідача електронною поштою 17.02.2021, представник зазначає, що фактичне припинення орендних відносин підтверджується поясненнями відповідача, показами свідків, тому в основу рішення не може бути покладено лише факт відсутності акту повернення орендованого приміщення. Представник вважає, що Бурима М.Б. була позбавлена можливості користування орендованим приміщенням, тому на підставі ст.762 ЦК України звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане нею через обставини, які від неї не залежали.

Аналогічні пояснення були подані представником відповідача і до канцелярії суду 18.02.2021.

Явка представників сторін

Відповідач та його представник в судовому засіданні апеляційної інстанції 18.02.2021 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та у додатково поданих поясненнях, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції 18.02.2021 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.05.2019 між ФОП Носенком Ю.М. (орендодавець) та ФОП Буримою М.Б. (орендар) укладено договір №1 оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець зобов`язується надати орендарю у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що знаходяться за адресою: 09250, Київська область, Кагарлицький район, с.Слобода, вул. Київська, 5 (далі за текстом «Приміщення»).

Загальна площа приміщення складає 92,4 кв. м (п. 1.2. Договору).

Пунктом 1.3. Договору обумовлено, що приміщення надається для здійснення орендарем підприємницької діяльності. Орендарю не дозволяється використовувати приміщення для будь-яких інших цілей за власним розсудом.

Згідно з п. 2.1. Договору прийом-передача приміщення здійснюється комісією, до складу якої входять представники обох сторін.

Сторони при передачі приміщення зобов`язані перевірити якісний стан приміщення, що орендується та при виявленні недоліків - скласти відповідний акт з зазначеннями виявленими недоліками. Про факт передачі-прийому приміщення складається акт прийому-передачі (надалі - «Акт»), в якому зазначається технічний стан приміщення. Акт підписується обома сторонами і є невід`ємною частиною Договору (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору термін його дії становить 1 (один) рік з моменту підписання сторонами даного Договору.

За умовами п.п. 4.1., 4.2. Договору розмір орендної плати становить 10 000,00 грн. за один місяць протягом терміну дії цього Договору. Орендна плата сплачується готівкою в касу орендодавця першого числа кожного місяця.

Згідно з п. 7.1. Договору повернення приміщення здійснюється комісією, яка складається з представників обох сторін. Про повернення приміщення складається акт прийому-передачі.

Орендар повинен передати орендодавцю приміщення в стані, в якому його було отримано, з урахуванням нормального зносу.

Між сторонами було підписано додаток до Договору з описом майна, яке передається орендареві в тимчасове користування разом з приміщенням згідно з Договором.

01.05.2019 між сторонами складено та підписано акт прийому-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого орендар передав, а орендодавець прийняла в тимчасове платне користування приміщення та майно в приміщенні, що знаходиться за адресою: Київська область, Кагарлицький р-н, с.Слобода, вул. Київська, 5. Актом засвідчено, що передане приміщення відповідає вимогам, які ставилися орендарем.

В рамках Договору між сторонами складались та підписувались акти наданих послуг оренди, а саме: № 1 за травень 2019 року на суму 10000,00 грн.; № 2 за червень 2019 року на суму 10 000,00 грн.; № 3 за липень 2019 року на суму 10 000,00 грн.

За словами позивача, орендна плата за вказані місяці орендарем була сплачена.

Як вказує позивач, 11.08.2019 під час оренди приміщення відповідачем, у приміщенні трапилась пожежа.

Відповідно до висновку №28/В/22.08.2019 від 22.08.2019 по дослідженню причини пожежі, що виникла 11.08.2019 в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП Носенко Ю.М. , орендованому ФОП Бурима М.Б. за адресою: Кагарлицький р-н, с.Слобода, вул. Київська, 5, складеного дослідно-випробувальною лабораторією 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області, причиною пожежі в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП Носенко Ю.М. , орендованому ФОП Бурима М.Б., за адресою: Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5, могло стати виникнення горіння, внаслідок занесення стороннього джерела запалювання.

Звертаючись до суду з позовом, ФОП Носенко Ю.М. зауважує, що на виконання вимог п. 7.1. Договору повернення приміщення за участю комісії сторін не здійснювалася та відповідні акти не складалися. Крім того, відповідачем не вживалися жодні заходи, що передбачені розділом 11 «Форс-мажорні обставини» Договору.

Позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість по орендній платі за період з 01.08.2019 по 31.03.2020 у розмірі 80000,00 грн., а також застосувати до неї відповідальність за несвоєчасне виконання взятих на неї зобов`язань у вигляді нарахування 970,70 грн. 3% річних та 843,00 грн. інфляційних втрат на прострочену заборгованість.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з п. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Сторони вільні в укладені договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внаслідок підписання сторонами у справі умов договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01.05.2019 між сторонами, враховуючи приписи статті 759 Цивільного кодексу України, виникло зобов`язання, відповідно до якого орендодавець (позивач) передав орендарю (відповідачу) нежитлове приміщення у користування за плату на певний строк та на умовах, визначених договором оренди.

Відповідно до Договору та вимог ст. 762 Цивільного кодексу України обов`язок орендаря, зокрема, полягає у своєчасній та в повному обсязі сплаті орендної плати за користування майном.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.2. Договору орендна плата сплачується готівкою в касу орендодавця першого числа кожного місяця.

З наданих позивачем матеріалів вбачається, що відповідач своїх основних обов`язків орендаря по внесенню орендної плати у визначені договором оренди строки в період з 01.08.2019 по 31.03.2020 не виконала, внаслідок чого її заборгованість по орендній платі становить 80000,00 грн.

Враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасного та повного внесення орендних платежів підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 80000,00 грн. заборгованості з орендної плати.

Крім того, за порушення строків внесення орендних платежів позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 970,70 грн. 3% річних та 843,00 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку 3% річних, останній здійснено, виходячи з неоплаченої заборгованості за серпень 2019 року по березень 2020 року, починаючи з 02-го числа кожного місяця (дата виникнення прострочення) по 13.04.2020.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що останній виконано правильно та відповідно до вимог чинного законодавства, з огляду на що вимоги про стягнення 970,70 грн. 3% річних підлягають задоволенню повністю.

Розрахунок інфляційних втрат позивачем також здійснено, виходячи із заборгованості з орендної плати за кожен місяць окремо за загальний період з серпня 2019 року по березень 2020 року.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», судом встановлено, що їх розмір склав 730,90 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідач під час розгляду справи не надала суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов`язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП Носенка Ю.М. до ФОП Бурими М.Б. підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 80000,00 грн. заборгованості по орендній платі, 970,70 грн. 3% річних та 730,90 грн. інфляційних втрат, відповідно в решті позовних вимог слід відмовити.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Так, апелянт зазначає, що висновки суду про задоволення позову в частині стягнення орендних платежів є передчасними, оскільки вона не отримувала позовної заяви, що підтверджується довідкою з поштового відділення від 04.09.2020, тим самим не могла подати відповідного відзиву.

З матеріалів справи вбачається, що копія позовної заяви з додатками, копія ухвали Господарського суду Київської області від 12.05.2020 про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14.05.2020), так і оскаржуване рішення від 14.08.2020 направлялись відповідачу за адресою: 08700, Київська область, м.Обухів, вул.Миру, буд.2, кв.124.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач Бурима М.Б. пояснила суду, що вона отримувала копію позовної заяви від позивача та копію оскаржуваного рішення (а.с. 59), не отримувала лише копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, до суду за інформацією про рух справи не зверталась, оскільки її адвокат рекомендував чекати повідомлення із суду.

Отже, достовірно знаючи про те, що позивач звертається до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з неї заборгованості з орендної плати, не вживала жодних заходів для отримання інформації від суду щодо руху справи по позовній заяві Носенко Ю.М. , відповідно і не скористалась своїм правом на подачу відзиву у справі.

Згідно з п.3 ч.3 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки ухвалою Господарського суду Київської області від 12.05.2020 у даній справі вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), неотримання відповідачем вказаної ухвали суду не є підставою для скасування оскаржуваного рішення у справі №911/959/20.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Виходячи з положень ст.13 ГПК України, безпідставними є доводи апелянта, що суд, в порушення вказаної статті, не зобов`язав позивача надати акт прийомки приміщення після закінчення договору оренди приміщення.

Посилання відповідача на те, що позивачем в порушення п.п.10.1, 10.2 договору не вживалися будь-які заходи досудового врегулювання спору, так як спору між ними не існувало, не спростовують наявність між сторонами справи спору щодо заборгованості з орендних платежів, про стягнення якої звернувся позивач до суду у даній справі.

Відповідно до частин 1, 3 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі статтею 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до п.7.1 договору повернення приміщення здійснюється комісією, яка складається з представників обох сторін. Про повернення приміщення складається акт прийому-передачі.

Орендар повинен передати орендодавцю приміщення в стані, в якому його було отримано, з урахуванням нормального зносу (п.7.3 договору).

Після розірвання даного договору орендар передає орендодавцю ключі від приміщення (п.7.5 договору).

На виконання вимог п.7.1 договору оренди повернення приміщення за участю комісією сторін не здійснювалося, відповідні акти повернення приміщення з оренди не складалися.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що відповідач зверталась до позивача з заявою про прийняття приміщення з оренди, створення комісії у відповідності до п.7.1 договору, та складання акта про повернення приміщення із зазначенням його технічного стану.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору термін дії договору становить 1 рік з моменту підписання сторонами даного договору. Якщо за 2 місяці до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не заявить про намір розірвати даний договір, то він вважається продовженим (пролонгованим) ще на один календарний рік на таких самих умовах. Така пролонгація дії цього договору можлива без обмеження терміну.

Апелянт вважає, що подача заяв про продовження договору не була потрібна, у зв`язку з його розірванням 12.09.2019.

Виходячи з положень п.п.3.1, 3.2 договору сторони спору передбачили, що для пролонгації договору на наступний термін не потрібно подавати заяву, а цей строк продовжується автоматично у разі відсутності заперечень щодо його продовження, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Щодо доводів апелянта про те, що правовідносини між сторонами були припинені у зв`язку з пожежею, яка виникла 11.08.2019 по вині третіх осіб (невстановлених), що підтверджується висновком №28/В/22.08.2019 та не спростовується позивачем, а не у зв`язку з неналежним виконанням нею обов`язків; договір був розірваний з 12.09.2019 по ініціативі позивача, з дня передачі ключів від приміщення позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до висновку №28/В/22.08.2019 від 22.08.2019 по дослідженню причини пожежі, що виникла 11.08.2019 в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП Носенко Ю.М. , орендованому ФОП Бурима М.Б. за адресою: АДРЕСА_1 , складеного дослідно-випробувальною лабораторією 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області, причиною пожежі в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП Носенко Ю.М. , орендованому ФОП Бурима М.Б., за адресою: АДРЕСА_1 , могло стати виникнення горіння, внаслідок занесення стороннього джерела запалювання.

Згідно з п.11.1 договору під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли після підписання договору, в результаті непередбачених сторонами подій надзвичайного характеру, включаючи пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії, які роблять неможливим виконання умов даного договору.

Сторона, що опинилась під впливом форс-мажору, зобов`язана негайно повідомити іншу сторону про виникнення та довготривалість форс-мажору (п.11.2 договору).

У випадку, якщо обставини непереборної сили (форс-мажору) тривають більше ніж 3 (три) календарних місяця, кожна сторона має право розірвати цей договір, повідомивши про це іншу сторону за один місяць (п.11.3 договору).

Матеріали справи не містять доказів того, що у відповідності до п.п.11.2,11.3 договору відповідач повідомила позивача про форс-мажорні обставини та довготривалість форс-мажору, що не спростовано апелянтом.

Враховуючи, що пожежа у приміщенні сталася 11.08.2019, посилаючись на те, що договір є розірваним з 12.09.2019 по ініціативі позивача, з дня передачі ключів від приміщення позивачу, апелянт жодним чином не може пояснити як це узгоджується з порядком розірвання договору, визначеного сторонами та передбаченого п.11.3 договору (якщо обставини непереборної сили (форс-мажору) тривають більше ніж 3 (три) календарних місяця, кожна сторона має право розірвати цей договір, повідомивши про це іншу сторону за один місяць).

Доказів повідомлення сторонами один одного про розірвання договору в порядку, визначеному п.11.3 договору, матеріали справи не містять.

Долучена до апеляційної скарги копія довідки від ТОВ "ДК Дельта Київ" (ТОВ "Три ведмеді") про те, що вони не співпрацюють з контрагентом Бурима М.Б. у зв"язку з тим, що в магазині відбулась пожежа, не свідчить про відсутність у відповідача господарських відносин з іншими контрагентами.

Апелянт посилається на те, що 12.09.2019 позивач у її присутності, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 забрав у неї ключі від орендованого приміщення та сказав, що договір між ними припинений відповідно до п.7.5 договору. Отримуючи ключі від приміщення, позивач ніякого акту прийомки-передачі підписувати не побажав, так як повідомив, що будь-яких претензій до неї немає, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою свідків.

Як вбачається з нотаріально посвідченої 08.09.2020 року заяви свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , долученою відповідачем до апеляційної скарги, останні цією заявою підтверджують, що 12.09.2019 в їх присутності Бурима М.Б. віддала ключі від бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Носенко Ю.М. , який заборонив з`являтися в дане приміщення з подальшою погрозою ( - «Не ходіть туди, бо буде вам гірше»). 12.09.2019 Бурима М.Б. звільнила приміщення і ніякою діяльністю в даному приміщенні не займалась. Приміщення для підприємницької діяльності не придатне, тому що в ньому 11.08.2019 сталася пожежа не з її вини.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції категорично заперечував факт отримання від Бурими М.Б. ключів від орендованого нею приміщення та розірвання договору з підстав, вказаних відповідачем, заперечував і щодо обставин, викладених свідками у нотаріально посвідченій заяві.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 4 ст.88 ГПК України передбачено, що заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Відповідно до ч.8 ст.80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідач в судовому засіданні апеляційної інстанції не змогла пояснити суду, чому нотаріально посвідчена заява свідків не була підготовлена після отримання від позивача копії позовної заяви до суду, та не подана суду першої інстанції до прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як доказ нотаріально посвідчену 08.09.2020 року заяву свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , долучену відповідачем до апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції відповідач, у випадку відмови в задоволенні вказаної заяви, просила допитати свідків в судовому засіданні, оскільки вона не приймала участі в суді першої інстанції та не мала можливості заявити клопотання про їх допит.

Відповідно до ст.89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Враховуючи, що колегією суддів не прийнято як доказ нотаріально посвідчену 08.09.2020 року заяву свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , долучену відповідачем до апеляційної скарги, відсутні правові підстави для допиту вказаних осіб у якості свідків в судовому засіданні апеляційної інстанції.

У письмових поясненнях по справі, поданих представником відповідача електронною поштою 17.02.2021, які також були подані до канцелярії суду 18.02.2021, представник зазначає, що фактичне припинення орендних відносин підтверджується поясненнями відповідача, показами свідків, тому в основу рішення не може бути покладено лише факт відсутності акту повернення орендованого приміщення.

Представник вважає, що Бурима М.Б. була позбавлена можливості користування орендованим приміщенням, тому на підставі ст.762 ЦК України звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане нею через обставини, які від неї не залежали.

Вказані доводи (доповнення) представника відповідача не були включені до доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 статті 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Враховуючи, що письмові пояснення представника відповідача, подані суду апеляційної інстанції електронною поштою 17.02.2021, та до канцелярії суду 18.02.2021, не містять в додатках доказів надсилання вказаних пояснень з доповненнями до доводів апеляційної скарги на адресу позивача, у відповідності до ч.2 ст.266 ГПК України суд апеляційної інстанції не враховує такі доповнення під час розгляду апеляційної скарги відповідача.

Інші доводи апелянта не спростовують вірного по суті рішення суду.

При ухваленні рішення судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів ст. ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2020 у справі №911/959/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2020 у справі №911/959/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2020 у справі №911/959/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/959/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 17.03.2021.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко