ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1063/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Калмикової Ольги Геннадіївни

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Макком-Груп"

про стягнення заборгованості в сумі 66488,93 грн.

Встановив: Фізична особа-підприємець Калмикова Ольга Геннадіївна звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Макком-Груп" про стягнення заборгованості в сумі 66488, 93 грн, з яких: 54377,36 грн - основна заборгованість за надані послуги, 5241, 90 грн - пеня, 1652,15 грн - 3% річних, 2100,34 грн - інфляційні втрати, 3117,18 грн - накладні витрати позивача.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

03.12.2020, Господарським судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ФОП Калмикової Ольги Геннадіївни без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень (ухвала про відкриття провадження у справі від 24.12.2020).

14.01.2021, до суду надійшов відзив на позов вх. № 529/21, який суд прийняв до розгляду.

25.01.2021, до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 1070/21 від 25.01.2021), згідно якої позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, а також, розглянути необхідність та можливість долучення до справи спілкування виконавця і працівників відповідача в месенджері Viber в групі "Сервер АДМИН", витребувати у відповідача та податкової інспекції відповідні звіти для фіксації проведення/не проведення актів про прийом передачу наданих послуг, долучити як докази по справі скрінкопії: виконаних резервних копій, листування директора ТОВ "Макком-Груп" та електронних листів від 07.07.2020, від 17.08.2020, від 03.09.2020.

Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду; щодо долучення до справи спілкування виконавця і працівників відповідача в месенджері Viber в групі "Сервер АДМИН", скрінкопій: виконаних резервних копій, листування директора ТОВ "Макком-Груп", електронних листів від 07.07.2020, від 17.08.2020, від 03.09.2020 та витребування у відповідача і податкової інспекції відповідних звітів для фіксації проведення/не проведення актів про прийом передачу наданих послуг суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 4, 8 статті 80 ГПК України).

Приписи ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, надають право учаснику справи, у разі неможливості самостійно надати докази, подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Як вбачається з відповіді на відзив, позивач не дотримався вимог зазначених вище процесуальних норм. При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що чинний ГПК України спрямований на забезпечення своєчасного розгляду справ і правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, для чого встановлено чіткий порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, чіткі стадії судового процесу, розумні обмеження.

За таких обставин, у задоволенні клопотання позивача викладеному у відзиві на позов належить відмовити.

02.02.2021, до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив вх. № 1646/21, яке прийняте судом до розгляду. Із змісту поданого заперечення вбачається, що відповідач вважає долучені позивачем до відповіді на відзив докази неналежними та недопустимими з огляду на те, що останні не відповідають вимогам ГПК України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням договірних зобов`язань щодо оплати наданих послуг за договором про надання послуг від 03.02. 2020.

За порушення строків оплати відповідачу нараховано інфляційні втрати, 3 % річних та пеню.

Також нараховано до стягнення з відповідача накладні витрати позивача в сумі 3117,18 грн.

Свою позицію позивач обґрунтовує положеннями ст. 175, 193 ГК України, ст. 11, 509, 525, 526, 527, 530, 626, 629, 853, 901, 903 ЦК України.

Позиція відповідача.

До суду надійшов відзив на позов (вх.№ 529/21 від 14.01.2021) у відповідності до якого відповідач позовні вимоги не визнає, вважає останні безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню; просить суд у задоволенні позову відмовити з наступних підстав:

- надані позивачем акти приймання-передачі наданих послуг не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст. 76-79 ГПК України на підтвердження виконання послуг, з огляду на їх невідповідність вимогам чинного законодавства;

- позивачем не надано належних доказів на підтвердження направлення відповідачу актів приймання-передачі наданих послуг та претензії;

- розрахунок позивача щодо нарахування відповідачу пені, інфляційних витрат, трьох процентів річних і накладних витрат є необгрунтованим, невірним та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи. Крім того, укладений між сторонами договір не містить відповідальності за прострочення платежів у вигляді нарахування пені.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне. Між ФОП Калмиковою Ольгою Геннадіївною, як виконавцем, та ТОВ "Макком-Груп", як замовником, укладено договір про надання послуг від 03.02.2020 (а.с. 39-40) та містить наступні умови.

Виконавець зобов`язується надати замовнику послуги, передбачені умовами цього договору, а замовник зобов`язується прийняти належним чином надані послуги та оплатити їх (п.1.1). Виконавець надає Замовнику послуги за переліком, який зазначається у відповідному додатку до цього договору, на регулярній основі. У вказаному додатку також визначаються: строк, вартість послуг (п.2.1).

За фактом надання послуг виконавець щомісяця складає і передає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг, який підписується замовником протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання, за умови відсутності у Замовника претензій до наданих послуг. У разі мотивованої відмови замовника від прийняття наданих послуг у термін, передбачений цим договором, виконавець протягом 5 (п`яти) робочих днів усуває недоліки у відповідності з вимогами Замовника (п. 2.3).

Загальна вартість послуг за цим Договором складається з вартостей окремих послуг, визначених у відповідних додатках до цього договору (п. 4.1). Грошові кошти перераховуються на банківський рахунок виконавця, вказаний у цьому договорі (п. 4.2).

Замовник здійснює оплату послуг у такому порядку: 100% суми, зазначеної у відповідному додатку до цього договору, замовник перераховує виконавцю після надання послуг і підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг. Ця сума перераховується замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг на підставі відповідного рахунку-фактури виконавця (п. 4.3.1).

Цей договір набуває чинності з дати його підписання (а в частині надання виконавцем послуг замовнику - з 03.02.2020) та діє по 31.12.2020 включно (п.8.1).

Сторони 03.02.2020 підписали додаток №1 до договору та додаток №2 до договору, якими визначено найменування, строк надання та вартість послуг.

На підтвердження виконання договірних зобов`язань позивачем подано акти приймання-передачі наданих послуг за договором № б/н від 03.02.2020:

акт № 1 від 15.02.2020 - загальна вартість послуг 22146,38 грн (а.с. 13);

акт № 2 від 29.02.2020 - загальна вартість послуг 8988,48 грн (а.с. 14);

акт № 3 від 31.03.2020 - загальна вартість послуг 8988,48 грн (а.с. 15);

акт № 4 від 30.04.2020 - загальна вартість послуг 8988,48 грн (а.с. 16);

акт № 5 від 31.05.2020 - загальна вартість послуг 8988,48 грн (а.с. 17);

акт № 6 від 30.06.2020 - загальна вартість послуг 8988,48 грн (а.с. 18);

акт № 7 від 31.07.2020 - загальна вартість послуг 8988,48 грн (а.с. 19).

Загальна вартість послуг згідно зазначених вище актів становить - 76077,26 грн.

Акти №1 та № 2 підписані представниками двох сторін та скріплені їх печатками.

Акти №3, №4, №5, № 6 та №7 не підписані представниками сторін та не скріплені їх печатками.

В матеріалах справи наявна претензія від 07.07.2020 (а.с. 12) із змісту якої вбачається, що позивачем згідно договору від 03.02.2020 надано відповідачу послуги на суму 67088,78 грн, з яких останнім проплачено лише 1700,00 грн. З огляду на систематичне невиконання ТОВ "Макком-Груп" своїх договірних зобов`язань, згідно з п.8.3. договору позивач повідомляє останнє про розірвання укладеного договору з 31.07.2020 та просить погасити заборгованість у строк до 31.07.2020; в матеріалах справи відсутні належні докази направлення претензії відповідачу.

В позовній заяві позивач стверджує, що після отримання претензії відповідачем перераховано на рахунок позивача 20000,00 грн, проте докази часткової оплати наданих послуг у матеріалах справи відсутні.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновок суду.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги.

Внаслідок укладення договору про надання послуг від 03.02.2020 між сторонами у відповідності з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язаний, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст. 173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язаний має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження факту надання виконавцем послуг замовнику, позивачем надано акти приймання-передачі наданих послуг за договором №б/н про надання послуг від 03.02.2020 загальною вартістю 76077,26 грн (а.с. 13-19).

При дослідженні зазначених вище доказів, судом встановлено, що акти приймання-передачі наданих послуг №1 та №2 загальною вартістю 31134,86 грн підписані представниками двох сторін та скріплені їх печатками.

Натомість, акти приймання-передачі наданих послуг №3, №4, №5, №6, №7 на загальну суму 44942,40 грн, не підписані представниками сторін та не скріплені їх печатками, тобто не містять обов`язкового реквізиту первинного документа - підпису уповноваженої особи відповідача.

У відповідності до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до норм ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Позивачем доведено факт надання послуг відповідачу на загальну суму 31134,86 грн.

Натомість, останнім не доведено надання послуг відповідачу загальною вартістю 44942,40 грн, оскільки наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі наданих послуг №3, №4, №5, № 6, №7 не містять обов`язкового реквізиту первинного документа - підпису уповноваженої особи відповідача, а отже вказані послуги не є прийнятими.

Крім того, з наданих позивачем доказів неможливо встановити факт передачі вищезазначених актів відповідачу.

За наведених обставин та правових норм, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги позов підлягає частковому задоволенню в сумі 9434,86 грн (31134,86 грн (вартість послуг наданих згідно актів №1, №2) - 21700,00 грн(сума оплачена відповідачем).

Щодо заявлених до стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат та накладних витрат позивача суд зазначає наступне.

Приписами пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За змістом статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З огляду на вищевикладені норми, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

В даній справі відповідальність сторін встановлена в розділі 5 договору про надання послуг, проте, умовами договору не визначено відповідальність відповідача у формі пені (порядок її сплати та розмір).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову в частині позову щодо стягнення з відповідача пені.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень вище зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним, оскільки відповідачем допущено прострочку виконання грошового зобов`язання, погодженого сторонами у пункті 4.3.1 договору, проте розрахунки проведені позивачем методологічно невірно.

Суд не в змозі провести власний розрахунок належних до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобов`язання з оплати наданих послуг згідно актів № 1 від 15.02.2020 на суму 22146,38 грн та № 2 від 29.02.2020 на суму 8988,48 грн, оскільки з розрахунку позивача неможливо встановити період нарахування 3% річних та інфляційних втрат; невідома дата здійснення часткової оплати заборгованості.

Щодо стягнення накладних витрат, суд зазначає наступне. Розрахунок заявлених до стягнення з відповідача накладних витрат позивача в сумі 3117,18 грн. відсутній в матеріалах справи. Крім того, позивачем не зазначені правові підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача.

За наведених обставин та правових норм, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ФОП Калмикової Ольги Геннадіївни.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору. Судові витрати.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову на відповідача покладається судовий збір в сумі 298,27 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись статтями 13, 73, 74, 80, 81, 86, 123, 129, 165, 232, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи-підприємця Калмикової Ольги Геннадіївни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Макком-Груп" про стягнення заборгованості в сумі 66488, 93 грн, з яких: 54377,36 грн - основна заборгованість за надані послуги, 5241, 90 грн - пеня, 1652,15 грн - 3% річних, 2100,34 грн - інфляційні втрати, 3117,18 грн - накладні витрати позивача - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Макком-Груп", вул. Галицька, буд. 126, кв. 27, м. Івано-Франківськ, 76008 (ідентифікаційний код 37182541) на користь Фізичної особи-підприємця Калмикової Ольги Геннадіївни, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - заборгованість в сумі 9434,86 (дев`ять тисяч чотириста тридцять чотири гривні вісімдесят шість копійок) та судовий збір в сумі 298,27 (двісті дев`яносто вісім гривень двадцять сім копійок).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.03.2021.

Суддя Л.М. Неверовська