РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2021Справа № 910/93/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електровент Завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО Укрізолятор»

про стягнення 63 336,00 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Електровент Завод» (далі - ТОВ «Електровент Завод», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО Укрізолятор» (далі - ТОВ «НПО Укрізолятор», відповідач) про стягнення 63 336,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач постався на невиконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов укладеного сторонами договору поставки № 1/2020 від 08.01.2020.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 63 336,00 грн за порушення строку оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 відкрито провадження у справі № 910/93/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 13.01.2021 була отримана позивачем 20.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 190, а також його представником - 18.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 203.

Ухвала суду від 13.01.2021 також направлялась судом відповідачу за його адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, проте була повернута до суду підприємством поштового зв`язку у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Направлення вказаної ухвали здійснено судом згідно рекомендованого поштового відправлення № 211, яке було повернуто до суду 22.01.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом подати відзив не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

08.01.2020 між ТОВ «Електровент Завод» (як постачальником) та ТОВ «НПО Укрізолятор» (як покупцем) був укладений договір поставки № 1/2020 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору у порядку та на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію згідно з рахунками-фактурами та видатковими накладними (далі - товар) разом з документами, що стосуються товару, а покупець - прийняти й оплатити їх.

Згідно з п. 1.2 договору найменування, кількість, асортимент та ціна товарів вказується у специфікаціях.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що покупець перераховує на поточний рахунок постачальника передоплату згідно з сумою специфікації та рахунків-фактур.

Строки поставки вказуються в специфікації (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору покупець зобов`язаний прийняти товар за кількістю згідно з видатковою накладною в день його фактичної поставки. Датою поставки товару є дата його відвантаження покупцем, що зазначена в накладній.

Згідно з п. 3.4 договору підтвердженням виконання постачальником зобов`язань щодо виконання умов цього договору є видаткова накладна, підписана обома сторонами.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що товар постачається на умовах, вказаних в специфікації.

У п. 7.1 договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, але у будь-якому випадку до повного і остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору.

Матеріали справи свідчать, що сторонами була погоджена специфікація № 1 від 08.01.2020 (додаток № 1 до договору), згідно з якою позивач зобов`язувався поставити відповідачу вентилятор ВЗТ 360М у кількості 26 шт загальною вартістю 126 672,00 грн.

За умовами вищевказаної специфікації № 1 від 08.01.2020 сторони дійшли згоди, що розрахунок проводиться впродовж 10 календарних днів з моменту відвантаження товару, а поставка товару здійснюється впродовж 30 днів.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного сторонами договору позивач поставив відповідачу товар загальною вартістю 126 672,00 грн, а відповідач, у свою чергу, вказаний товар прийняв, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000001 від 10.01.2020, підписаною представниками обох сторін та засвідченою їх печатками.

Проте, відповідач товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000001 від 10.01.2020, не оплатив.

У подальшому відповідач звернувся до позивача з листом № 02 від 22.04.2020, яким повідомив, що договір поставки № 1/2020 від 08.01.2020 був укладений ним з позивачем з метою виконання його зобов`язань за державним замовленням перед ПАТ «Укрзалізниця», однак ПАТ «Укрзалізниця» відмовилось від послуг відповідача з причин, що не залежали від останнього. У зв`язку з цим, зважаючи на відсутність можливості встановити поставлений позивачем товар на об`єкті ПАТ «Укрзалізниця», відповідач просив позивача прийняти повернутий ним товар.

Відповідач повернув позивачу вищевказаний товар у повному обсязі, а позивач повернутий відповідачем товар прийняв, що підтверджується накладною на повернення постачальнику № 2 від 29.04.2020.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 63 336,00 грн за порушення строку оплати поставленого позивачем товару.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача, суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, сторони погодили, що оплата поставленого товару здійснюється відповідачем впродовж 10 календарних днів з моменту відвантаження товару. Товар був поставлений позивачем відповідачу за видатковою накладною № РН-0000001 від 10.01.2020.

Таким чином, останнім днем строку виконання відповідачем обов`язку оплатити товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000001 від 10.01.2020, було 20.01.2020, а порушення строку виконання вказаного зобов`язання розпочалось з 21.01.2020. При цьому повернення відповідачем товару позивачу відбулось лише 29.04.2020. Отже, допущене відповідачем порушення його грошового зобов`язання перед позивачем тривало з 21.01.2020 по 28.04.2020, тобто 99 днів.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, у строк, встановлений умовами договору, не оплатив, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 4.9 договору у разі порушення термінів оплати за поставлений товар більш ніж на 20 днів покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 50% від суми специфікації.

Зважаючи на допущене відповідачем порушення умов укладеного сторонами договору в частині строку оплати поставленого позивачем товару, яке, як встановлено судом раніше, тривало 99 днів, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення з відповідача штрафу, передбаченого п. 4.9 договору, заявлена позивачем правомірно та обґрунтовано.

При цьому факт повернення відповідачем такого товару не змінює ту обставину, що у встановлений умовами вказаного договору строк відповідач оплату поставленого товару не здійснив.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору. Отже, вимога про стягнення з відповідача штрафу за порушення строку оплати поставленого позивачем товару в розмірі 63 336,00 грн заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Щодо відшкодування відповідачем судових витрат позивача на правову допомогу суд зазначає таке.

До позовної заяви позивачем долучено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку з розглядом судом даної справи, згідно з яким розмір судових витрат на правову допомогу, вже понесених позивачем на момент звернення з позовом до суду, становить 3 450,00 грн. Вказану суму позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача у поданому ним позові.

Судом встановлено, що представник позивача - Хмарський Р.Б. є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 744 від 16.04.2009, копія якого долучена до матеріалів справи, а також витягом з Єдиного реєстру адвокатів України.

Судом встановлено, що між адвокатом Хмарським Р.Б. та позивачем був укладений договір про надання правової допомоги № 47 від 22.11.2020, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у господарському спорі з ТОВ «НПО Укрізолятор» з приводу виконання умов договору поставки № 1/2020 від 08.01.2020, включаючи стягнення штрафних санкцій по цьому договору, та справах, які пов`язані з примусовим виконанням відповідного судового рішення по суті цього спору.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

На підтвердження понесених ним судових витрат на правову допомогу позивач, окрім вищевказаного договору про надання правової допомоги № 47 від 22.11.2020, долучив до матеріалів справи:

- акт прийняття-передачі правової допомоги (юридичних послуг) № 1 від 29.12.2020 на суму 3 450,00 грн з зазначенням переліку виконаних робіт (наданих послуг) та кількості витраченого часу на кожну з них;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1018489 від 29.12.2020, виданий позивачем на представництво адвокатом Хмарським Р.Б. його інтересів у Господарському суді міста Києва;

- платіжне доручення № 1093 від 29.12.2020 на суму 3 450,00 грн, на підтвердження оплати позивачем послуг адвоката.

Отже, позивачем подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту надання адвокатом Хмарським Р.Б. професійної правничої допомоги позивачу в межах даної справи на суму 3 450,00 грн.

Відповідачем будь-яких заперечень або заяв про неспіврозмірність розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу чи зменшення їх розміру до суду подано не було.

З урахуванням викладеного, враховуючи наведені приписи чинного Господарського процесуального кодексу України щодо розподілу судових витрат, суд вважає правомірним покладення на відповідача відшкодування витрат позивача на правову допомогу в розмірі 3 450,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО Укрізолятор» (03115, м. Київ, вул. Академіка Булаховського, буд. 30-А, ідентифікаційний код 40069932) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електровент Завод» (69006, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Портова, буд. 2, ідентифікаційний код 33652968) штраф у розмірі 63 336,00 грн (шістдесят три тисячі триста тридцять шість грн 00 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві грн 00 коп.), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 450,00 грн (три тисячі чотириста п`ятдесят грн 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 15.03.2021.

Суддя О.Г. Удалова