УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12.03.2021Справа № 910/2910/21

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши матеріали

позовної заяви Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України (м. Дніпро) в особі Міністерства оборони України (м. Київ)

до Акціонерного товариства "РВС Банк" (м. Київ)

про стягнення 139 999,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України (далі - прокурор) в особі Міністерства оборони України (далі - МОУ, відповідач) про стягнення грошових коштів за банківською гарантією № 167-19Г від 14.01.2019 р. у сумі 139 999,99 грн.

Вивчивши подані матеріали, суддя приходить до висновку, що зазначений позов підлягає поверненню прокурору без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина або представництва інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, проте, яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави (вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 06.11.2019 у справі № 911/1292/18).

Як вбачається з матеріалів позову, предметом спору є стягнення коштів за банківською гарантією № 167-19Г від 14.01.2019 р., бенефіціаром (кредитором) за якою виступило Східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління (Східне ТКЕУ). Отже, саме вказана особа або її правонаступник - Міністерство оборони України (МОУ), мають право на пред`явлення позову до банку.

Обгрунтовуючи своє звернення до суду в інтересах держави, прокурор вказує, що Східне ТКЕУ та МОУ тривалий час зволікали зі зверненням із позовною заявою до суду для захисту інтересів держави за банківською гарантією, у зв`язку із чим порушені вимоги закону на даний час залишаються не усунутими.

Проте, прокурором у позовній заяві не зазначено, в чому саме полягає неможливість МОУ особисто звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення грошових коштів за банківською гарантією, враховуючи що позивач (МОУ) має право та можливість самостійно захищати свої інтереси. Самі лише твердження прокурора про те, що бездіяльність державного органу у захисті інтересів держави пояснюється незверненням позивача до суду з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчать про неналежне виконання такими органами своїх функцій із захисту інтересів держави.

У такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.12.2018 у справі № 922/901/17, від 31.10.2018 у справі № 910/6814/17 та від 06.02.2019 у справі № 927/246/18.

У даному випадку, прокурором зазначених доказів не надано, а долучений ним до позову лист Східного ТКЕУ № 516/Ю/1009 від 23.09.2020 р. свідчить лише про те, що причиною неможливості звернення із позовом до суду була відсутність у 2020 році коштів у Східного ТКЕУ на сплату судового збору.

Проте, суд вважає, що відсутність коштів (у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату звернення до суду) не є поважною перешкодою у здійсненні захисту державних інтересів вказаними особами протягом тривалого часу. До того ж установлено, що правонаступником Східного ТКЕУ є МОУ, але доказів неможливості звернення останнього до суду з позовом прокурор не надав.

Крім того слід зазначити, що відповідно ст. 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтованою, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

На підставі викладеного, беручи до уваги предмет позову (стягнення суми за гарантією) та наявність у МОУ процесуальної дієздатності, суд доходить висновку про безпідставність звернення прокурора із даним позовом.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За таких обставин позовна заява, подана військовим прокурором, підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Керуючись ст. 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Повернути без розгляду позовну заяву Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в особі Міністерства оборони України до Акціонерного товариства "РВС Банк" про стягнення 139 999,99 грн. з усіма додатками до неї.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її підписання до суду апеляційної інстанції.

Суддя Головіна К. І.