ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.03.2021 Справа№ 920/130/21

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., розглянувши матеріали справи

за позовом:Служби автомобільних доріг у Сумській області, м.Суми;
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик», м.Львів;
про:стягнення 56 695,62 грн.

Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

09.03.2021 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Служби автомобільних доріг у Сумській області, м.Суми до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик», м.Львів про стягнення 56 695,62 грн.

Одночасно з поданням позову Служби автомобільних доріг у Сумській області подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову та понесених позивачем судових витрат, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» та знаходяться на його рахунках.

Подана заява обґрунтована тим, що 15.10.2020 за результатами проведення процедури закупівлі № UА-2020-09-04-003880-b «ДК 021:2015 (09130000-9) Нафта і дистиляти (Бензин А95)», між позивачем (замовник) та ТОВ «Кондор Логістик» (відповідач, постачальник) укладено договір про закупівлю №15/10, відповідно до пункту 1.1. якого відповідач зобов`язався поставити позивачу товар - Бензин А-95, шляхом передачі талонів та/або скретч-карток, а позивач зобов`язувався прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до видаткових накладних №281020/3 від 28.10.2020 та №211020/1 від 21.10.2020 відповідач передав позивачу талони у загальній кількості на 5000 (п`ять тисяч) літрів Бензину А-95, які позивачем оплачено у повному обсязі згідно з платіжними дорученнями №3670 від 21.10.2020 та № 3707 від 29.10.2020.

Після реалізації талонів шляхом фактичного отримання товару на АЗС у кількості 2700 літрів Бензину А-95, в подальшому при пред`явленні на АЗС вказаних талонів, представникам позивача надавалися відмови у заправці службових автомобілів, які мотивувалися тим, що пред`явлені талони заблоковано «у зв`язку з недостатністю коштів на рахунку».

За результатами досудового порядку вирішення спору між позивачем та відповідачем, 01.02.2021 на електронну адресу позивача надійшла відповідь на претензію від 01.02.2021 № 910, згідно з якою відповідач повідомляв про свої наміри поставити пальне у повному обсязі. Разом з тим, надіслання на адресу позивача паливних карток у кількості 3 штуки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в черговий раз підтвердило неспроможність відповідача виконати свої договірні зобов`язання, адже при здійсненні спроби заправити службові автомобілі на АЗС за вказаними паливними картками представникам позивача було надано відмову у зв`язку з «недостатністю коштів на рахунку».

Як стверджує позивач, на даний час кількість недопоставленого товару становить 2300 літрів (обчислено за кількістю залишку талонів) вартістю 44 712,00 грн. (19,44 грн./л * 2300 л).

Підпунктами 7.3.3 та 7.3.5 пункту 7.3 договору передбачено, що у разі відмови відповідача або АЗС-партнера від заправки автомобілів позивача за виданими скретч-картками/талонами, відповідач сплачує на користь позивача:

- штраф у розмірі 20% від номінальної вартості скретч-карток/талонів, за якими відмовлено у здійсненні заправки автомобілів позивача;

- пеню у розмірі 0,1 % від вартості оплаченої партії товару за кожний день прострочення з дня неможливості здійснення заправки автомобілів позивача з вини відповідача.

Сплата штрафних санкцій та відшкодування збитків не звільняє винну сторону у порушенні договірних зобов`язань від їх виконання у повному обсязі.

За результатами проведеного позивачем розрахунку передбачених підпунктом 7.3.3 пункту 7.3 договору штрафних санкцій за порушення виконання відповідачем свого договірного зобов`язання та беручи до уваги втрату позивачем інтересу у виконанні зобов`язання внаслідок прострочення відповідача, ціна позову становить 56 695,62 грн., яка включає в себе 44 712,00 грн. (вартість товару, який не відпускають в обмін на талони, і на поверненні якої наполягає позивач), 492,64 грн. (інфляційне збільшення), 2 548,58 грн. (сума пені) та 8942,40 грн. (сума штрафу).

Отже, відповідач в порушення умов договору та чинного законодавства України не виконує своїх зобов`язань, претензію позивача не задовольнив і не вжив заходів з поставки товару. Оскільки грошові кошти, які належать відповідачу, знаходяться у його повному та безперешкодному володінні, відповідач може витратити вказані грошові кошти не на погашення заборгованості перед позивачем, що в свою чергу зробить неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Виходячи із того, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі в разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів, це свідчить про необхідність накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позивачем позовних вимог і понесених ним судових витрат у розмірі 60 100,62 грн. (56 695,62 грн. - ціна позову, 2270,00 грн. - судовий збір за подання позовної заяви та 1135,00 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик».

Таким чином, враховуючи явні ознаки фінансової нестабільності відповідача, на думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він звертається до суду.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні. Роблячи такий висновок, суд виходив з наступного.

Згідно ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1. ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В силу приписів, викладених в п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Предметом спору у справі № 920/130/21 є стягнення заборгованості за договором про закупівлю №15/10 від 15.10.2020, укладеним між Службою автомобільних доріг у Сумській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик».

З урахуванням предмету позову у даній справі, звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивач мав довести на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, що майно (грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення в результаті об`єктивних (відсутність грошових коштів для виконання зобов`язань за спірним договором, незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування або відчуження майна або вчинення інших дій з метою уникнення відповідальності за спірним договором або перешкоджання законному стягненню зазначеної заборгованості) причин.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову у зв`язку із простроченням виконання відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю №15/10 від 15.10.2020, оскільки такі обставини є безпосередньо предметом позову у даній справі, а факт прострочення чи ухилення відповідача від виконання зобов`язань не є встановленим та підлягає доведенню під час вирішення справи по суті і сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Твердження позивача у заяві про забезпечення позову про те, що відповідачем можуть вживатися заходи, спрямовані на приховування грошових коштів, не доведені позивачем належними та допустимими доказами, як і не обґрунтовано тієї обставини, що відповідачем вчинено або вчиняються дії з метою ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, зокрема, що ним вчиняються дії, спрямовані на стійке зменшення обігових коштів, зменшення ліквідності основних засобів, припинення основної господарської діяльності, тощо.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на розмір заявленого у позовній заяві боргу.

Сам факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем не є єдиною та достатньою підставою для вжиття судом заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти.

Принцип змагальності, закріплений у статті 2 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з широкого кола підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту грошових коштів у значному розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що саме лише посилання на значний розмір заборгованості відповідача перед позивачем не є належною підставою для накладення арешту на грошові кошти відповідача.

Аналогічної позиції дотримується також Верховний Суд, зокрема, у постанові від 14.02.2019 у справі № 902/271/18.

Згідно зі статтями 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні та заявником суду не надані докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Службі автомобільних доріг у Сумській області у задоволенні заяви про забезпечення позову від 08.02.2021 №04/207 (вх.№1008/21 від 10.03.2021).

2. Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

3. Веб-адреса суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

4. Ухвалу підписано 12.03.2021.

Суддя А.Б. Мазовіта