СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. Справа № 922/3296/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шевель О.В.;

за участі секретаря судового засідання Гончарова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області (вх.№219Х/2) на рішення господарського суду Харківської області 18.12.2020 у справі №922/3296/20 (повний текст рішення складено 18.12.2020 суддею Смірновою О.В. у приміщенні господарського суду Харківської області)

за позовом Харківського міського центру зайнятості, м.Харків,

до Головного управління Національної поліції в Харківській області, м.Харків,

про стягнення 25714,98 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Харківський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив стягнути з останнього 25714,98 грн. Позов обґрунтовано скасуванням наказу про звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим сплачені позивачем ОСОБА_1 кошти у якості допомоги по безробіттю підлягають поверненню за рахунок відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області 18.12.2020 у справі №922/3296/20 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь Харківського міського центру зайнятості 25714,98 грн коштів, виплачених у якості допомоги по безробіттю, та судові витрати у сумі 2102,00 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що Харківськім міським центром зайнятості належними доказами підтверджено факт перерахування коштів ОСОБА_1 .. Господарський суд, урахувавши, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, зокрема, скасовано наказ Головного управлінця Національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, дійшов висновку, що у відповідача виникає обов`язок відшкодувати позивачу суму виплат по безробіттю у розмірі 25714,98 грн. Також суд зазначив, що частиною 2 ст.22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачений виключний перелік застрахованих осіб, визнаних в установленому порядку безробітними, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, в якому відсутні особи, що звільнені у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. Крім того, господарський суд зазначив, що жодне з порушень службової дисципліни, за які до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, а саме: за порушення вимог, передбачених абзацами 7, 8, 10 частини 1 розділу II, абзацами 1-3 частин 2, 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пунктами 3, 6, 7 частини 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктом 1 частини 1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", не є аналогічним порушенням, встановленим пунктами 3, 4 ,7, 8 ст.40, ст.41, ст.45 Кодексу законів про працю України. А відтак ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі. Отже, позивачем правомірно призначено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років (60% середньої заробітної плати) відповідно до частини 1 ст.22, частини 1 ст.23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка підлягає поверненню відповідачем у сумі 25714,98 грн.

Відповідач з рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2020 у даній справі, у позові відмовити в повному обсязі. Просить стягнути з Харківського міського центру зайнятості на користь Головного управління Національної поліції в Харківській області сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги. Також просить судове засідання по справі проводити за участю представника Головного управління Національної поліції в Харківській області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не у повному обсязі проаналізував положення статті 41 Кодексу законів про працю України та не взяв до уваги, що викладені положення аналогічні пункту 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким звільнено ОСОБА_1 , а саме: звільнення посадових осіб, яким присвоєно спеціальні звання, у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, тому виплата по безробіттю повинна була здійснюватися у мінімальному розмірі на підставі частини 2 ст.22 Закону №1533-ІІІ. Апелянт вважає, що ГУНП в Харківській області не зобов`язано відшкодовувати Харківському міському центру зайнятості, сплачену допомогу по безробіттю, яка була нарахована та виплачена у повному розмірі всупереч частині 2 статті 22 Закону №1533-ІІІ.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишено без руху. Встановлено заявнику апеляційної скарги десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області (вх.№219Х/2) на рішення господарського суду Харківської області 18.12.2020 у справі №922/3296/20. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 15.03.2021 о 14:15 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 22.02.2021 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

15.02.2021 від позивача до суду надійшов відзив (вх.№1935) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що твердження апелянта про те, що звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктом 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» є аналогічним положенням пункту 1 частини 1 ст.41 Кодексу законів про працю України, є помилковим, оскільки Кодексом визначений виключний перелік осі, які можуть бути звільнені на підставі даної статті. Одноразове грубе порушення трудових обов`язків є підставою для звільнення, у тому числі, службових осіб, тільки податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання. Перелік таких осіб визначений Положенням про спеціальні звання посадових осіб податкових органів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №945 та Положенням про спеціальні звання посадових осіб митних органів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №501. Звільнення за вказаною статтею можливо тільки певних осіб і її застосування за аналогією у разі звільнення працівника поліції за пунктом 6 частини 1ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», є безпідставним. Крім того, зазначає, що центри зайнятості, керуючись вимогами нормативно-правових актів, призначають допомогу по безробіттю особам залежно від сукупності факторів у кожному випадку, відтак, Харківським міським центром зайнятості правомірно призначено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років (60% середньої заробітної плати) відповідно до частини 1 ст.22, частини 1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка підлягає поверненню відповідачем у сумі 25714,98 грн, на підставі частини 4 ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Тарасової І.В. для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) ОСОБА_2 , суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.

У судовому засіданні 15.03.2021 вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

04.09.2019 наказом ГУНП у Харківській області №32167с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

01.10.2019 ОСОБА_1 подав до Харківського міського центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного та заяву призначення та виплату йому допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с.4, 5).

Харківський міський центр зайнятості призначив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у розмірі, встановленому частиною 1 статті 23 Закону № 1533-ІІІ.

Згідно з даними Харківського міського центру зайнятості ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю у такому розмірі: у жовтні 2018 року - 6449,55 грн; у листопаді 2019 року - 6241,50 грн; у грудні 2019 року - 6366,33 грн; у січні 2020 року - 5159,64 грн; у лютому 2020 року - 1497,96 грн. Загальна сума виплачена у розмірі 25714,98 грн.

На підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі №520/9929/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020, ОСОБА_1 поновлений на службі в поліції з 04.09.2019 (а.с.7).

У зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на службі (витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області №31о/с від 11.02.2020) (а.с.14), Харківський міський центр зайнятості звернувся до ГУНП у Харківській області з листом-претензією щодо повернення грошових коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю (а.с.9).

Листом від 03.09.2020 №3300/119-29/01-2020 ГУНП у Харківській області відмовило Харківському міському центру зайнятості у поверненні коштів, зазначивши, що ГУНП веде роботу з поновленими працівниками, які отримали допомогу по безробіттю. ОСОБА_1 направлено листа про необхідність повернення отриманих коштів на розрахунковий рахунок ХМЦЗ. ГУНП є бюджетною організацією і здійснює видатки на грошове забезпечення згідно з фінансуванням, яке надходить від МВС України. У разі відмови працівника добровільно повернути кошти, необхідно буде фінансування від МВС України для погашення цієї заборгованості. ГУНП у Харківській області вживає заходи щодо повернення працівниками коштів у добровільному порядку (а.с.13).

Вказане стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон) загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу (пункт 8 статті 1 Закону).

Фонд має право: стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу (частина 1 статті 34 Закону).

Із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю (частина 4 статті 35 Закону).

Стаття 43 Закон України "Про зайнятість населення" передбачає, що статус безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (частина 1 статті); статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 2 статті).

Частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України встановляє, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Положеннями частини 4 статті 35 Закону визначено, що саме судове рішення про поновлення працівника на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Отже, обов`язок працедавця відшкодувати фонду соціального страхування суму виплат по безробіттю та наданих соціальних послуг виникає за наслідком прийняття судового рішення про поновлення працівника на роботі.

Законодавцем передбачено тільки три правові підстави згідно з частиною 4 статті 35 Закону щодо виникнення обов`язку з відшкодування фонду соціального страхування понесених ним витрат на оплату працівнику по безробіттю чи наданих йому соціальних послуг (за судовим рішенням про поновлення працівника на роботі; незаконна виплата безробітному суми забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16.

ОСОБА_1 звернувся до Харківського міського центру зайнятості та подав заяви про надання йому статусу безробітного з 01.10.2019 та призначення виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до пункту 2 Розділу VI Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності №613 від 15.06.2015 допомога по безробіттю виплачується центром зайнятості, у якому зареєстрований безробітний, через банківські установи в установленому порядку.

На підставі поданих заяв та у відповідності до Закону України "Про зайнятість населення" ОСОБА_1 наданий статус безробітного з 24.09.2019 та відповідно до вимог Закону призначена допомога по безробіттю з 01.10.2019 по 09.02.2020.

У період з 01.10.2019 по 09.02.2020 ОСОБА_1 Харківським міським центром зайнятості перераховано матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 25714,98 грн, що підтверджується довідкою про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення ОСОБА_1 за підписом головного бухгалтера та директора Харківського міського центру зайнятості скріплених печаткою. Крім того, у персональній картці безробітного ОСОБА_1 містяться рішення прийняті центром зайнятості по особі, в якій містяться записи про призначення, відкладення, початок та припинення виплати допомоги по безробіттю поряд з якими наявний підпис ОСОБА_1 , що підтверджує отримання останнім зазначених виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі №520/9929/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано в частині, що стосується ОСОБА_1 , наказ Головного управлінця Національної поліції в Харківській області від 14.08.2019 №818 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП у Харківській області». Визнано неправомірним та скасовано в частині, що стосується ОСОБА_1 наказ ГУНП в Харківській області від 04.09.2019 №321 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Поновлено ОСОБА_1 в органах поліції на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Слобідського відділу поліції ГУНП у Харківській області з 04.09.2019. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.09.2019 по день поновлення в органах поліції. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в органах поліції на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області, з 04.09.2019. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.09.2019 по день поновлення в органах поліції у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.7).

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 11.02.2020 №31о/с, на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі №520/9929/19, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 поновлено на службі в Національній поліції на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 04.09.2019 з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.09.2019 по день поновлення в органах поліції у межах суми стягнення за один місяць (а.с.14).

Отже, нормами статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення в разі такого поновлення.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства та обставини справи, у відповідача виникає обов`язок відшкодувати позивачу суму виплат по безробіттю, виплачену ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04.09.2020 №321 о/с підставою звільнення ОСОБА_1 є пункт 6 частини 1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Частиною 2 ст.22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Перелік застрахованих осіб, визнаних в установленому порядку безробітними, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, є виключним, а саме:

1) які звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтями Кодексу законів про працю України:

-ст.40 «Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках:

- систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (пункт 3);

- прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4);

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння (пункт 7);

- вчинення за місцем роботи розкрадання (у тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу (пункт 8);

- ст.41 «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов», зокрема, одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні знання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;

- ст.45 «Розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника)»;

2) звільнені з аналогічних підстав, визначених іншими законами;

3) зазначені у частині 2 ст.6 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (молодь, яка закінчила або припинила навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних;

4) зазначені в абзаці 3 частини 4 ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", зокрема, взята на облік внутрішньо переміщена особа, яка не має документів, необхідних для надання статусу безробітного, отримує статус безробітного без вимог, що застосовуються за звичайної процедури. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю таким особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на випадок безробіття.

Таким чином, у наведеному переліку осіб, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, визначеному Кодексом законів про працю України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" відсутні особи, які звільнені у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення.

Господарським судом встановлено, що до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, а саме, за порушення вимог, передбачених абзацами 7, 8, 10 частини 1 розділу II, абзацами 1-3 частин 2, 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пунктами 3, 6, 7 частини 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктом 1 частини 1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію".

Жодне з порушень службової дисципліни, за які до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, не є аналогічним порушенням, встановленим пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, ст.41, ст.45 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України,

Зміст пункту 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» не є аналогічним, як стверджує апелянт, положенню статті 41 Кодексу законів про працю України, якою встановлені додаткові підстави розірвання трудового договору, у разі одноразового порушення трудових обов`язків, зокрема, службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні знання. Апелянт же на власний розсуд тлумачить норму вказаної статті Кодексу та зазначає: «звільнення посадових осіб, яким присвоєно спеціальні звання у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків», натомість у статті конкретизовано категорію посадових осіб, а саме: службових осіб податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання.

Ураховуючи зміст вказаних вище норм, ОСОБА_1 , звільнений за пунктом 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», не відноситься до категорії осіб, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Господарський суд дійшов правильного висновку, що позивачем правомірно призначено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років (60% середньої заробітної плати) на підставі частини 1 ст.22, частини 1 ст.23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка підлягає поверненню відповідачем у сумі 25714,98 грн.

Відтак, господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 25714,98 грн коштів, виплачених у якості допомоги по безробіттю.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено і норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Керуючись статтями 254, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області 18.12.2020 у справі №922/3296/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.03.2021.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.В. Шевель