ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3215/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Денисевич К.Ю., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" про стягнення 8782907,60 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Коваленко С.В. (довіреність № 14-341 від 22.12.2020)

від відповідача: не прибув

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) подало до суду позов про стягнення з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі - відповідач) 8782907,60 грн, з яких 6950656,95 грн - основного боргу, 1214786,22 грн - пені, 317231,43 грн - 3% річних, 253807,15 грн - інфляційних втрат та 46425,85 грн - збитків.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч договору №2505/18-КП-17 постачання природного газу від 02.10.2018 та додаткових угод до договору, не сплатив вартість переданого природного газу, внаслідок чого позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 16.11.2020 Господарський суд Київської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив справу до підготовчого засідання на 15.12.2020, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

30.11.2020, з дотриманням встановленого строку, від відповідача надійшов відзив вих.№1505 від 27.11.2020 на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у стягненні збитків та зменшити розмір належної до стягнення пені на 90%.

07.12.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив вих.№39/5-3817-20 від 07.12.2020.

У відповіді на відзив позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

14.12.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання вих.№1553 від 14.12.2020 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 15.12.2020 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 26.01.2021, витребувано у позивача докази направлення відповіді на відзив на адресу відповідача в строк до 22.12.2020 включно, встановлено відповідачу строк для подання до суду та позивачу заперечень на відповідь на відзив до 04.01.2021 включно.

17.12.2020 до суду від позивача надійшло клопотання вих.№39/5-4204-20 від 16.12.2020 про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповіді на відзив на адресу відповідача.

25.01.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання вих.№115 від 25.01.2021 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 26.01.2021 продовжено відповідачу строк для подання до суду та позивачу заперечень на відповідь на відзив до 10.02.2021 включно. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.02.2021 о 15:00.

15.02.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання вих.№210 від 15.02.2021 про відкладення розгляду справи.

16.02.2021, ухвалами, які занесено до протоколу судового засідання, судом: задоволено клопотання відповідча про відкладення розгляду справи; відкладено розгляд справи по суті на 09.03.2021 о 14:20.

05.03.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять усі належні докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

09.03.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання вих.№348 від 09.03.2021 про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 09.03.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, судом відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, як необґрунтоване та безпідставне, виходячи з наступного.

В обґрунтування поданого клопотання, відповідач посилається на хворобу представника підприємства, а також підпункт 3 пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та гарантій у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (COVID - 19)» від 30.03.2020, пункт 4 розділу Х ГПК України.

Судом враховано, що у клопотанні відсутнє будь-яке посилання на норму ГПК України, як на підставу повторного відкладення розгляду справи по суті, а норми законодавства, на які відповідач посилається в якості обґрунтування відкладення розгляду справи - втратили свою чинність.

При цьому, доказів на підтвердження хвороби представника підприємства відповідачем до клопотання не надано.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Ухвалою від 16.02.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, причини неявки відповідача судом було визнано поважними та відкладено розгляд справи по суті саме за клопотанням відповідача.

Проте, в друге судове засідання з розгляду справи по суті представник відповідача повторно не з`явився.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Таким чином, у суду відсутні підстави для повторного відкладення розгляду справи по суті.

Крім того, судом враховано, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 56 ГПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, юридична особа - Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання та мала можливість направити до суду іншого представника або свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (далі - споживач) укладено Договір постачання природного газу №2505/18-КП-17 (далі - Договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

У відповідності до п. 1.2 Договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Згідно п. 1.4 Договору, за цим Договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД , ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України).

Як передбачено п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 10,0 тис. куб. метрів (десять тисяч куб. метрів).

Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2. цього договору. Споживач самостійно визначає планові обсяги, зазначені у пункті 2.1. цього договору і несе відповідальність за правильність їх визначення (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату укладання договору становить 7907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64 грн (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн., 64 коп.) (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця постачання природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Як передбачено п. 8.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 8.2 Договору, сторонами погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 р. до 17.10.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

22.10.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №2505/18-КП-17 від 02.10.2018, якою викладено окремі пункти договору в новій редакції, зокрема, п. 2.1, в якому стронами погоджено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 26.10.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 57, 040тис. куб. метрів (п`ятдесят сім тисяч сорок куб. метрів).

27.10.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору №2505/18-КП-17 від 02.10.2018, якою викладено окремі пункти договору в новій редакції, зокрема, п. 2.1, в якому стронами погоджено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 31.10.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 92,320 тис. куб. метрів (дев`яносто дві тисячі триста двадцять куб. метрів).

31.10.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду № 3 до Договору №2505/18-КП-17 від 02.10.2018, якою викладено окремі пункти договору в новій редакції, зокрема, п. 1.4, відповідно до змісту якого, за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД , власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України); доповнено п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу з 01.11.2018 по 30.11.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 160,717 тис. куб. метрів (сто шістнадцять тисяч сімсот сімнадцять куб. метрів); п. 5.2 Договору, ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01 листопада 2018 року становить 6235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 7482,61 грн (сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 61коп.)

26.11.2018 сторонами укладено Додаткову угоду № 4 до Договору №2505/18-КП-17 від 02.10.2018, якою викладено розділи 1-12 цього договору в новій редакції, зокрема: відповідно до п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу за період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 1061,951 тис. куб. метрів (один мільйон шістдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят один куб. метрів).

Згідно п. 4.2 Договору, ціна за 1000 куб.м. газу становить 6235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20% . Усього разом з податком на додану вартість - 7482,61 грн (сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 61 коп).

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання товару (п. 5.1 договору)

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

20.03.2019 сторонами укладено додаткову угоду № 5/6 до Договору №2505/18-КП-17 від 02.10.2018.

Додатковою угодою №6/5 від 20.03.2019 до Договору №2505/18-КП-17 від 02.10.2018 сторони погодили виклали п. 2.1. в наступній редакції: постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг природного газу в кількості 923,159 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): жовтень 2018 - 19,019; листопад 2018 - 140,451; грудень 2018 - 200,789; січень 2019 - 244,227; лютий 2019 - 170,406; березень 2019 - 115,250; квітень 2019 - 33,017.

29.03.2019 сторонами укладено Додаткову угоду № 7 до Договору №2505/18-КП-17 від 02.10.2018, якою сторонами погоджено, що по тексту договору замінено назву постачальника з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

22.04.2019 сторонами укладено Додаткову угоду № 8 до Договору №2505/18-КП-17 від 02.10.2018, якою змінено замовлений обсяг природного газу споживачем у квітні 2019 року на 20,973 тис. куб. метрів.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив протягом жовтня 2018- квітня 2019 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 6950656,95 грн, доказом чого є акти приймання - передачі природного газу від 31.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 180464,45 грн, від 30.11.2018 за листопад 2018 року на суму 1050940,34 грн, від 31.12.2018 за грудень 2018 року на суму 1502426,18 грн, від 31.01.2019 за січень 2019 на суму 1827455,88 грн, від 28.02.2019 за лютий 2019 на суму 1275081,98 грн, від 31.03.2019 за березень 2019 на суму 955222,76 грн, від 30.04.2019 за квітень 2019 на суму 159065,36 грн.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача вартості поставленного позивачем за договором природного газу та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, не дотримуючись строків проведення розрахунків за поставлений природний газ, які встановлено п. 6.1 Договору (у редакції Додаткової угоди № 4 п. 5.1 з 01.12.2018), відповідач допустив порушення зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання по оплаті поставленого природного газу у строки та в порядку, передбаченому договором, не виконав, чим заборгував позивачу 6950656,95 грн вартості спожитого газу.

Оскільки відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого природного газу, що відповідачем не спростовано шляхом подання доказів зворотного, суд вважає заявлені вимоги в частині основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі .

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 317231,43 грн - 3% річних за період з 27.11.2018 по 31.08.2020 та 253807,15 грн - інфляційних втрат за період з грудня 2018 року по квітень 2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За положеннями зазначеної норми наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що здійснені позивачем розрахунки є арифметично вірними, у зв`язку з чим вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1214786,22 грн пені за період з 27.11.2018 по 27.11.2019.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу чч. 2, 3 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 Договору сторонами погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він є арифметично вірним, відповідає положенням ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та здійснений у межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України.

Водночас, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, позивач в свою чергу проти вказаного заперечує.

Обгрунтовуючи своє клопотання про зменшення пені, відповідач посилається, зокрема, на те, що Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Також, відповідач зазначає, що стягнення пені в повному обсязі призведе до понесення підприємством додаткових збитків, може паралізувати роботу підприємства, що в свою чергу призведе зриву опалювального періоду та банкрутства підприємства.

При цьому, суд вважає за можливе частково задовольнити заявлене відповідачем клопотання та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача на 50% з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до чч.2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповіді на відзив позивач проти зменшення пені заперечував та посилався на те, що відповідач не звільняється від відповідальності за порушення відповідних зобов`язань.

Так, згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Однак, у даному випадку суд не звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати, а лише зменшує розмір пені, нарахованої у зв`язку з порушенням зобов`язань.

Зменшуючи розмір пені, суд враховує те, що відповідач має нестійкий фінансовий стан. Відповідне підтверджується балансами (звітами про фінансовий стан) та звітами про фінансові результати комунального підприємства за період з 2018-2020 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом враховано, що відповідач не є фактичним кінцевим споживачем газу і такий газ використовується ним для виробництва теплової енергії, яка за умовами договору споживається населенням, які не завжди вчасно розраховуються за спожиту теплову енергію. При цьому, встановлений алгоритм розрахунків передбачає автоматичне перерахування коштів за природний газ з відкритого рахунку відповідача на користь позивача і відповідач фактично не може притримувати отримані від споживачів кошти.

Разом з тим, суд бере до уваги і те, що на даний час фінансове положення в країні є нестійким, яке, зокрема, пов`язано з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), що в свою чергу негативно впливає на рівень дохідності всіх підприємств.

Отже, враховуючи специфіку діяльності відповідача, а також те, що відповідачем є комунальне підприємство, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, статус позивача, який має стратегічне значення для країни, статус відповідача, який має стратегічне значення для регіону, його незадовільні фінансові результати у спірний період, беручи до уваги, що, окрім пені, позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем, а також те, що сплата пені у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема, щодо можливості постачання теплової енергії населенню, з метою виконання судового рішення, суд дійшов висновку, що зменшена на 50% пеня підлягає до стягнення з відповідача у розмірі 607 393,11 грн ( 1 214 786,22 * 50%).

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача - 46425,85 грн - збитків у відповідності до п. 3.13 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018).

Як зазначає позивач, відповідач у березні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі, більшому на 12,40900 тис.ку.м. (10,77 % більше) ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 договору.

Так, відповідно до п. 3.13 договору, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 цього договору.

У пункті 5.7 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018) визначено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 цього договору здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору,

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків,

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок визначений в акті-претензії.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2019 позивач звертався до відповідача з Актом-претензією № 26-1328-19 від 16.05.2019 про відшкодування 46425,85 грн збитків.

При цьому, відповідач щодо стягнення збитків заперечує, посилаючись на їх необґрунтованість.

Стаття 623 ЦК України конкретизує положення по відшкодуванню збитків, завданих порушенням зобов`язання. Так, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи норми ст. 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Таким чином, cуд зазначає, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених порушенням відповідачем неналежним виконанням зобов`язань за договором №2505/18-КП-17 постачання природного газу від 02.10.2018.

Позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між наявністю факту більшого обсягу споживання відповідачем природного газу в березні 2019 року, ніж погодженого, з понесеними у зв`язку з цим збитками.

За таких обстаивин, за відсутністю в матеріалах достовірних доказів, які б свідчили про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника), позовні вимоги про стягнення 46425,85 грн збитків не відповідають нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 46425,85 грн збитків.

Таким чином, з огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк визначений договором, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та втрат від інфляції є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак такими, що підлягають задоволенню в розмірі: 6 950 656,95 грн боргу, 607 393,11 грн пені, 317 231,43 грн 3% річних, 253 807,15 грн втрат від інфляції.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 607 393,11 грн пені та 46425,85 грн збитків суд відмовляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача без урахування зменшення такого розміру (Постанова пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14).

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, не враховуючи зменшення розміру пені (зважаючи на те, що відповідні вимоги обґрунтовані, однак, суд скористався правом зменшити розмір пені), що складає 131047,23 грн.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236- 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" про стягнення 8782907,60 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Мережна, буд. 3, ) на користь Акціонерного Товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 6 950 656,95 грн (шість мільйонів дев`ятсот п`ятдесят тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень дев`яносто п`ять коп) основного боргу, 607 393,11 грн (шістсот сім тисяч триста дев`яносто три гривні одинадцять коп) пені, 317 231,43 грн (триста сімнадцять тисяч двісті тридцять одну гривню сорок три коп) - 3% річних, 253 807,15 грн (двісті п`ятдесят три тисячі вісімсот сім гривень п`ятнадцять коп) втрат від інфляції, а також 131047,23 грн (сто тридцять одну тисячу сорок сім гривень двадцять три коп) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повний текст рішення складено 15.03.2021.

Суддя В.М. Антонова