РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2021Справа № 910/250/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Алмаз-Терм»

про стягнення 78501,78 грн.,

Представники:

не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Забір`я» до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Алмаз-Терм» про стягнення 78501,78 грн., з яких: 70000,00 грн. боргу,3010,00 грн. інфляційних втрат, 5491,78 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не поставив товар.

Суд своєю ухвалою від 11.01.2021 відкрив провадження у справі № 910/250/21 та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач відзив на позов не подав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі ст. 165 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідач виставив позивачеві рахунок-фактуру № 16/04-1 від 16.04.2018 на суму 70000,00 грн. (за нагрівач електричний типу НПС-1 в комплекті з блоком автоматичного керування системою (ВПІТ) та датчиком температури), а позивач сплатив 19.04.2018 відповідачеві 70000,00 грн. (платіжне доручення № 92 від 19.04.2018).

Виставлення продавцем рахунку-фактури та оплата його покупцем свідчить про укладення між ними договору купівлі-продажу у спрощеній формі.

За договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідач товар не поставив.

Вимога позивача № 11 від 23.01.2020 про повернення попередньої оплати залишена відповідачем без задоволення.

Право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати у випадку, якщо продавець не передав товар у встановлений строк передбачено ч. 3 ст. 693 ЦК України.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Станом на день розгляду справи в суді відповідач товар на суму 70000,00 грн. не поставив, кошти не повернув.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення 70000,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягають три відсотки річних в сумі та інфляційні втрати в сумі

Позивач заявив до стягнення 5491,78 грн. 3% річних та 3010,00 грн. інфляційних втрат за період з 17.04.2018 по 15.12.2020.

Водночас зобов`язання є простроченим з 04.02.2020 з врахуванням вимог ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України (7 днів + 3 дні на поштовий перебіг).

За розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягають 1813,11 грн. 3% річних та 2693,69 грн. інфляційних втрат (за період з 04.02.2020 по 15.12.2020). Суд відмовляє у стягненні 3678,67 грн. 3% річних та 316,31 грн. інфляційних втрат

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 70000,00 грн. боргу, 1813,11 грн. 3% річних та 2693,69 грн. інфляційних втрат, а загалом 74506,80 грн. Суд відмовляє в іншій частині.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Алмаз-Терм».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Алмаз-Терм» (пр-т Л. Курбаса, 2Б, м. Київ, 03148, код 41493188) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» (с. Забір`я, Києво-Святошинський район, Київська область, 08145, код 00476665) 70000,00 грн. боргу, 1813,11 грн. 3% річних, 2693,69 грн. інфляційних втрат, 1995,03 грн. судового збору.

Відмовити в іншій частині.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Суддя С.А. Ковтун