ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.03.2021 Справа № 920/1224/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Данілової Т.А., розглянувши матеріали справи № 920/1224/20

за позовом: Сумської міської ради (40030, м. Суми, майдан Незалежності, 2, )

до відповідача: приватного підприємства Технопромсервіс (40022, м. Суми, вул. 1-а Залізнична, 2, )

про стягнення 235313,73 грн.,

представники сторін:

позивача Титаренко В.Л.,

відповідачів не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Сумської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача 235313,73 грн. безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки без оформлення договору оренди за період з 01.01.2018 по 31.08.2020, а також судові витрати в сумі 3529,71 грн.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.12.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.01.2021.

24.12.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що процедура оформлення документації із землеустрою відносно поділу та об`єднання земельних ділянок з подальшим укладанням договору їх оренди триває, а також те, що визнає частково позовні вимоги щодо справляння плати за користування земельною ділянкою площею 347,9 кв.м, на якій розташовані адміністративні та побутові будівлі та просить позивача зробити розрахунок неотриманої суми плати за вищезазначену земельну ділянку за вказаний у позові період.

11.01.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки посилання відповідача на відсутність його вини в неукладенні договору оренди земельної ділянки є безпідставним та таким, що не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Крім того представник позивача зазначив, що у період з 01.01.2018 по 31.08.2020 відповідач не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, доказів протилежного не надав, а тому його посилання, що він є платником орендної плати, є необґрунтованим.

Ухвалою суду від 12.01.2021 продовжено строк підготовчого провадження до 09.03.2021 та відкладено підготовче засідання на 09.02.2021.

Ухвалою суду від 09.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 18.02.2021.

Ухвалою суду від 18.02.2021 відкладено розгляд справи по суті на 09.03.2021.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши та дослідивши докази в справі, суд встановив наступне.

Приватне підприємство «Технопромсервіс» 27.12.2003 набуло право власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення площею: адмінбудова 124,9 кв.м, побутові приміщення 47,8 кв.м, гаражі 153,1 кв.м, вагова 22,1 кв.м, всього 347,9 кв.м), розташованого за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. 1-а Залізнична, 2, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідач зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основним видом діяльності є оптова торгівля відходами та брухтом.

Зазначене майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності: кадастровий номер :06:002:0038 площею 0,4081 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної а іншої промисловості, власником якої є Сумська міська рада.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, у період з 13.12.2005 по 28.09.2015 відповідач користувався вищезазначеною земельною ділянкою на підставі договору оренди, який припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку 28.09.2015, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

На підставі акту приймання-передачі об`єкта оренди від 29.09.2015 відповідач, орендар, повернув позивачу, орендодавцю, земельну ділянку площею 0,4081 га, за адресою: м. Суми, вул. 1-а Залізнична, 2, кадастровий номер :06:002:0038.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з п. 1.4. Положення про Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, департамент здійснює управління майном комунальної власності територіальної громади міста Суми та забезпечує реалізацію державної політики у сфері регулювання земельних відносин у межах, визначених Сумською міською радою та цим положенням, і є її уповноваженим органом з питань управління майном комунальної власності та земельними ресурсами.

20.02.2020 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, як уповноважений орган позивача, направив на адресу відповідача лист про усунення порушень земельного законодавства, в якому пропонував укласти з Сумською міською радою договір оренди вказаної земельної ділянки, про що повідомити департамент письмово в місячний термін з дати отримання даного листа.

Відповідач листом від 03.03.2020 повідомив, що у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем більша половина земельної ділянки протягом останніх років не використовується у виробничих цілях, а отже виникла необхідність у визначенні площі земельної ділянки, яка не використовується у процесі господарської діяльності.

У подальшому листом від 22.09.2020 відповідача було проінформовано про те, що оскільки він використовує спірну земельну ділянку без оформленого права на неї та не сплачує плату за землю, розмір втрат міського бюджету Сумської міської ОТГ склав 235313,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на вказану земельну ділянку договір оренди відповідач з позивачем не укладав, відповідач користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави, тому, відповідно до положень статей 1212 - 1214 ЦК України, повинен відшкодувати Сумській міській раді всі доходи, які остання могла б одержати від оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Як вбачається зі статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Нормами статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт в частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Судом встановлено, що відповідач є власником об`єкта нерухомого майна а саме: нежитлове приміщення площею: адмінбудова 124,9 кв.м, побутові приміщення 47,8 кв.м, гаражі 153,1 кв.м, вагова 22,1 кв.м, всього 347,9 кв.м, розташованого за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. 1-а Залізнична, 2, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 231085016 від 04.11.2020).

Земельна ділянка площею 0,4081 га, кадастровий номер :06:002:0038, на якій розташоване нежитлове приміщення, належить до комунальної форми власності.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.

Єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата на підставі договору оренди земельної ділянки.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування зазначеною земельною ділянкою, зокрема укладення відповідного договору оренди з Сумською міською радою та державної реєстрації такого права.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Таким чином, відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, що мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2017 у справі № 922/3412/17.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Предметом позову в даній справі є стягнення з власника нежитлових будівель безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою, на якій, як стверджує позивач, ці нежитлові будівлі розміщені.

У позовній заяві підставами позову позивач зазначив, що відповідач за відсутності діючого договору оренди земельної ділянки не сплачував за користування земельною ділянкою, а тому безпідставно зберіг кошти за рахунок позивача, які зобов`язаний повернути на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позивач у даній справі мав надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України «Про оренду землі» у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів)) основою для визначення розміру якої для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, оформлена як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.10.2019р. у справі №904/4737/18, від 11.09.2019р. у справі №922/393/18, від 13.02.2019у справі №922/392/18, від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі № 923/921/17.

Згідно з ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 4 ст. 79-1 ЗК України). Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч. 9 ст. 79-1 ЗК України).

З приписів наведеної норми права вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Таким чином, для встановлення розміру земельної ділянки, яку використовує особа, вона повинна бути сформована як об`єкт цивільних прав в розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, а для розрахунку безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати необхідний витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

За встановлених судом обставин, земельна ділянка площею 0,4081 га, кадастровий номер :06:002:0038, розташована за адресою: м. Суми, вул. 1-а Залізнична, 2 сформована як об`єкт цивільних прав 06.04.2006, про що свідчить копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Заборгованість розрахована позивачем за користування земельною ділянкою площею 0,4081 га за період з 01.01.2018 по 31.08.2020.

За таких обставин розрахунок розміру безпідставно збережених коштів орендної плати здійснено позивачем за користування земельною ділянкою площею 0,4081 га, яка свого часу згідно договору оренди від 13.12.2005 була передана позивачем в оренду ПП «Технопромсервіс».

Відповідач, заперечуючи проти позову вказує на те, що позивачем жодним чином не підтверджено обставини, що протягом спірного періоду відповідач фактично використовував земельну ділянку площею 0,4081 га, зазначивши про те, що з моменту закінчення строку дії оренди земельною ділянки нею фактично не користується, крім земельної ділянки на якій розташовані будівлі та які займають загальну площу 0,03479 га.

Спростовуючи такі доводи, судом звертається увага, що спірна земельна ділянка була сформована за належною процедурою для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 0,4081 га. Протягом спірного періоду відповідач не вчинив жодних дій, щодо поділу спірної земельної ділянки на меншу площу. Суд також враховує, що доказів стосовно того, що був розроблений та затверджений проект землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок відповідачем не надано. Висновок про погодження проекту землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,4081 га з кадастровим номером :06:002:0038 зі зміненою площею також відсутній. Подальше погодження користувачу ПП «Технопромсервіс» технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки під кадастровим номером :06:002:0038 не спростовує вищенаведених обставин використання земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. 1-а Залізнична, 2 без правовстановлюючих документів на землю.

За період з 01.01.2018 по 31.08.2020 місцевий бюджет недоотримав 235313,73 грн. внаслідок використання відповідачем земельної ділянки у м. Суми, вул. 1-а Залізнична, 2 з порушенням законодавства.

Під час розрахунку розміру неотриманої орендної плати позивачем враховано коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель; нормативну грошову оцінку 1 кв.м землі; нормативну грошову оцінку земельної ділянки; розмір відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; орендна плата за місяць; недоотримана орендна плата за 2018 рік, 2019 рік та за період з 01.01.2020 по 31.08.2020.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правомірне володіння та використання відповідачем нежитлових приміщень по вул. 1-а Залізнична, 2, оскільки останні належать йому на праві власності, сформування вказаної земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав, заявлення до стягнення з відповідача суму безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2018 по 31.08.2020, тобто за період коли вказана земельна ділянка була сформована, наявність у матеріалах справи витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної, проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано, а також враховуючи те, що відповідачем повідомлені у позові обставини не спростовані, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з ПП «Технопромсервіс» безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 235313,73 грн. за період з 01.01.2018 по 31.08.2020 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства Технопромсервіс (40022, м. Суми, вул. 1-а Залізнична, 2, ) на користь Сумської міської ради (40030, м. Суми, м-н Незалежності, 2, ) 235313,73 грн. (двісті тридцять п`ять тисяч триста тринадцять гривень 73 копійки) за використання земельної ділянки кадастровий номер :06:002:0038 без оформлення договору оренди за період з 01.01.2018 по 31.08.2020.

3. Стягнути з приватного підприємства Технопромсервіс (40022, м. Суми, вул. 1-а Залізнична, 2, ) на користь Сумської міської ради в особі Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Садова, 33, ) судовий збір в розмірі 3529,71 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять дев`ять гривень 71 копійка).

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.03.2021.

Суддя В.В. Яковенко