РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2021Справа № 910/2585/20 (910/16526/20)

За позовом Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код: 43141267)

до 1 ) Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича

(ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

2) ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )

про визнання договору недійсним

у межах справи № 910/2585/20

за заявою Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича

(ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність боржника фізичної особи-підприємця

Суддя Омельченко Л.В.

За участю секретаря судового засідання Дупляченко Ю.О.

Присутні:

від позивача - Ковальова В.В., самопредставництво суб`єкта владних повноважень

від відповідача 1 - Кисельов Д.В., особисто; Григорян Г.Г., адвокат за ордером КВ №

311262 від 28.02.2020 (свідоцтво адвоката КВ № 005852)

від відповідача 2 - Кисельова І.М., особисто

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у місті Києві звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. 22.01.2020 за реєстраційним номером 85.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 позовну заяву Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код: 43141267) до фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) та до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) про визнання договору недійсним у межах справи № 910/2585/20 за заявою Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність боржника фізичної особи-підприємця, було залишено без руху, встановлено строк десять днів з дня вручення цієї ухвали Головному управлінню ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код: 43141267) на усунення недоліків позовної заяви про визнання договору недійсним, встановлено Головному управлінню ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код: 43141267) спосіб усунення недоліків позовної заяви про визнання договору недійсним шляхом подання до суду письмової заяви, яка буде містити докази сплати судового збору у розмірі 2-х прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

16.11.2020 через відділ діловодства суду від Головного управління ДПС у м.Києві надійшло для залучення до матеріалів справи оригінал платіжного доручення № 6349 від 26.10.2020 на виконання вимог Ухвали Господарського суду міста Києва від 04.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16526/20 за позовом Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код: 43141267) до Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини квартири у межах справи № 910/2585/20 за заявою Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність боржника фізичної особи-підприємця, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 28.12.2020 об 11:15 год, встановлено відповідачам строк - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання суду, з дотриманням приписів статті 165 Господарського процесуального кодексу України: обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; доказів направлення відзиву з доданими до нього документами на адресу позивача. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надсиланням (наданням) відзиву до суду (ч. 5 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України), попереджено відповідачів, що у разі ненадання відзивів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України). При цьому, якщо докази не можуть бути подані разом з відзивом з об`єктивних причин, відповідач повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини 3, 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України), встановлено позивачу строк - протягом 5-ти днів з дня отримання відзивів на позов (якщо такі будуть подані) для подання суду з дотриманням приписів статті 166 Господарського процесуального кодексу України: відповідей на відзиви на позов та доказів направлення відповідей на відзиви відповідачам, встановлено відповідачам строк - протягом 5-ти днів з дня отримання відповідей на відзиви для подання суду з дотриманням приписів статті 167 Господарського процесуального кодексу України (якщо такі будуть): заперечень щодо відповідей на відзиви та доказів направлення заперечень щодо відповідей на відзиви позивачу, попереджено позивача про те, що у разі ненадання господарському суду без поважних причин документів або нез`явлення його представника у судове засідання, позов відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України може бути залишений без розгляду, попереджено учасників судового процесу, що при ухиленні від виконання вимог суду до них можуть бути застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, передбаченого ст. 135 Господарського процесуального кодексу України, усі заяви, клопотання, заперечення подати до суду у строк до закінчення підготовчого провадження з дотриманням вимог до форми та змісту заяв з процесуальних питань, встановлених ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, звернено увагу учасників справи на положення статей 74, 80, 81 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку подання доказів, наслідків неподання їх та доказів їх направлення іншим учасникам справи, а також щодо порядку витребування доказів, звернено увагу учасників справи на те, що копії письмових доказів, які подаються, повинні бути оформлені у відповідності до вимог ч. 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України та п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003), повідомлено учасників справи, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

22.12.2020 через відділ діловодства суду від боржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

23.12.2020 через відділ діловодства суду від боржника надійшов відзив на позовну заяву із додатковими документами до нього, а саме: довідкою № 07-13.07-1420 Департаменту адміністративних послуг управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Маріупольської міської ради від 25.11.2020, Актом про фактичне місце проживання від 03.12.2020 та доказами направлення відзиву та доданих до нього документів учасникам справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 було відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 25.01.2021 о 12:15, встановлено строк до 22.01.2021 позивачу для подачі до суду письмових пояснень/заперечень на відзив відповідача у справі, здійснено виклик у судове засідання учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 було серед іншого закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код: 43141267) до Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) та до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) про визнання договору недійсним у межах справи № 910/2585/20 про неплатоспроможність Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до судового розгляду по суті, призначено розгляд справи по суті у загальному позовному провадженні та призначити судове засідання на 24.02.2021 о 12:30, здійснено виклик у судове засідання учасників справи, визнавши їх явку обов`язковою.

24.02.2021 через відділ діловодства суду від керуючого реалізацією майна банкрута арбітражного керуючого Вегери А.А. надійшла заява про проведення засідання у справі без його участі.

Присутній в судовому засіданні 24.02.2021 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі, присутні у судовому засіданні 24.02.2021, заперечили проти позовних вимог у повному обсязі, просили суд відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши документи, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача та відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДПС у місті Києві було подано позовну заяву про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. 22.01.2020 за реєстраційним номером 85.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що згідно з даними декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2019 рік квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить боржнику Кисельову Дмитру В`ячеславовичу та його матері ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

На зборах комітету кредиторів, що відбулися 02.10.2020, боржником було повідомлено, що між ним та його матір`ю було укладено договір дарування частини вищезазначеної квартири.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою ст. 42 Кодексу, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 1 Кодексу, заінтересованими особами стосовно боржника є особи, які перебувають у родинних стосунках із фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.

Отже, на думку позивача, договір дарування частини квартири був укладений боржником із заінтересованою особою протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про його неплатоспроможність.

Крім того, позивачем було зазначено, що згідно із ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Позивачем також зазначено, що враховуючи те, що Книга четверта Кодексу не містить окремих положень щодо процедури визнання недійсними правочинів, що укладаються фізичними особами, оскарження відповідних правочинів здійснюється відповідно до ст. 42 Кодексу.

Згідно із ст. 131 Кодексу до складу ліквідаційної маси не включається житло, яке є єдиним місцем проживання сім`ї боржника (квартира загальною площею не більше 60 квадратних метрів або житловою площею не більше 13,65 квадратного метра на кожного члена сім`ї боржника чи житловий будинок загальною площею не більше 120 квадратних метрів) та не є предметом забезпечення, а також інше майно боржника, на яке згідно із законодавством не може бути звернено стягнення.

Головне управління ДПС у м. Києві наголошувало, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , частину якої боржник подарував матері, не є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, адже згідно з даними декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2019 рік, місцем фактичного проживання боржника є квартира за адресою, АДРЕСА_2 .

Отже, 1/2 квартири, яка була подарована відповідно Договору дарування частини квартири від 22.01.2020 № 85, могла бути включена до ліквідаційної маси та бути джерелом погашення грошових вимог кредитора.

З огляду на викладене вище, Головне управління ДПС у м. Києві вважає, що договір дарування частини квартири був укладений з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредитором.

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано до позовної заяви наступні документи: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача, докази надсилання позовної заяви відповідачам у справі, оригінал платіжного доручення № 6349 від 26.10.2020 на суму 4 204,00 грн, як доказ сплати судового збору.

Оцінюючи подані позивачем на підтвердження позовних вимог докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Як унормовано ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв`язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п`ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

При цьому, судом зазначається, що перш ніж визнати договір недійсним, суду необхідно встановити факт його укладення (факт вчинення правочину).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. У необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012 № 6 господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судом зазначається, що ані позивачем ані відповідачами оригінал або його належним чином завірену копію договору дарування Ѕ частини квартири за адресою за: АДРЕСА_1 укладеного між Кисельовим Дмитром В`ячеславовичем та ОСОБА_1 , до суду не надавалось.

Отже, з огляду на вимоги статті 36 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, судом зазначається, що в матеріалах справи відсутній оригінал договору дарування Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між Кисельовим Дмитром В`ячеславовичем та ОСОБА_1 , або його належним чином завірена копія.

Також судом зазначається, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є не єдиним місцем проживання сім`ї боржника, могла бути включена до ліквідаційної маси та бути джерелом погашення грошових вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що вирішуючи спір про визнання договору (правочину) недійсним, суд повинен встановити факт укладення відповідного оспорюваного договору (правочину).

Однак, з огляду на викладені вище фактичні обставини справи, враховуючи положення ст. 32, 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення (так само, судом не може бути встановлено і факт неукладення) договору дарування Ѕ частини квартири за адресою за: АДРЕСА_1 , укладеного між Кисельовим Дмитром В`ячеславовичем та ОСОБА_1 .

Отже, відсутність належних доказів укладення договору дарування Ѕ частини квартири за адресою за: АДРЕСА_1 , укладеного між Кисельовим Дмитром В`ячеславовичем та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. 22.01.2020 за реєстраційним номером 85, у зв`язку з чим позовні вимоги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (ідентифікаційний код: 43141267) про визнання договору дарування Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. 22.01.2020 за реєстраційним номером 85, недійсним у межах справи № 910/2585/20 за заявою Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність боржника фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні з вказаним позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 4 204 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6349 від 26.10.2020.

Водночас, відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1-е січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону станом на дату подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, при зверненні позивача з позовом до суду він повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп., тобто позивачем переплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп (4 204 грн 00 коп. - 2 102 грн 00 коп.).

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, у випадку подання позивачем клопотання про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору, йому буде повернуто з державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп.

При цьому, судом зазначається, що у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Омельченка Л.В. у відпустці у період з 26.02.2021 по 05.03.2021 (включно), повний текст рішення складений та підписаний у перший робочий день після виходу судді з відпустки 09.03.2021.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 242 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код: 43141267) до Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) про визнання договору дарування Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. 22.01.2020 за реєстраційним номером 85, недійсним у межах справи № 910/2585/20 за заявою Фізичної особи-підприємця Кисельова Дмитра В`ячеславовича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність боржника фізичної особи-підприємця відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код: 43141267).

Повний текст складений 09.03.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом двадцяти днів з дня його проголошення до або через відповідні суди. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Л.В. Омельченко