РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2021Справа № 910/11482/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд - УКБ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест"

про стягнення 13218,66 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд - УКБ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" (далі - відповідач) про стягнення пені у розмірі 13218,66 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на виконання проектних робіт №7/12-19 від 09.09.2019 в частині своєчасного виконання цих робіт, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 13218,66 грн з посиланням на положення ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 позовну заяву залишено без руху.

У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 10.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 судом відкрито провадження у справі №910/11482/20; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде подано).

01.10.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, серед іншого зазначивши про те, що підстави для застосування до правовідносин сторін норм ч.2 ст.231 Господарського кодексу України відсутні з огляду на те, що позивач не належить до державного сектору економіки, а положеннями укладеного між сторонами договору не передбачено стягнення пені за порушення строків виконання робіт.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.09.2019 між Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд - УКБ" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" (виконавець) було укладено договір на виконання проектних робіт №7/12-19 (договір) відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати спеціальні розділи проекту щодо 1-ої черги та інші проектні роботи по будівництву житлових будинків по вул. Сагайдака, 101 у Дніпровському районі м. Києва (надалі-об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконавцю виконані роботи. Перелік робіт вказується у кошторисі, який є невід`ємною частиною цього договору (п.1.1).

У п.2.1 договору сторони погодили, що вартість робіт за цим договором складає 169476,76 грн з ПДВ.

Строки виконання робіт: 30 днів з дати укладення цього договору з правом дострокового виконання робіт (п.3.1 договору).

Відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договору виконана у відповідності до умов цього договору та розроблена згідно вимог Державних будівельних норм України проектна документація передається виконавцем замовникові в чотирьох примірниках за актом прийому-передачі документації або за накладними. По завершенні робіт виконавець представляє замовникові акт здачі - приймання виконаних робіт. Замовник протягом 5 календарних днів із дня одержання акту здачі - приймання виконаних робіт зобов`язаний його розглянути і підписати або направити мотивовану відмову від приймання виконаних робіт. Якщо протягом 5 календарних днів після надання виконавцем замовникові акту здачі - приймання виконаних робіт він не буде оформлений належним чином або повернутий виконавцеві з мотивованою відмовою, роботи вважаються прийнятими без зауважень.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.6.3 договору).

Так, на виконання умов договору, виконавцем згідно супровідного листа №390/09 від 19.09.2019 (вх.№9/4450 від 19.09.2019) передано замовнику для підписання акт №1 до договору на суму 169476,76 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначений акт було підписано з боку замовника 26.12.2019.

01.06.2020 позивачем направлено на адресу відповідача претензію про оплату пені у розмірі 13218,66 грн на підставі ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

У відповіді на вищезазначену претензію №198 від 18.06.2020 (вх.№9/2142/2 від 24.06.2020) відповідач проти заявлених позивачем вимог заперечив.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку зі своєчасного виконання робіт за договором, внаслідок позивач просить стягнути пеню на підставі ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд - УКБ" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Статтею 887 Цивільного кодексу України передбачено за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Статтею 890 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник зобов`язаний: виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування; передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт; не передавати без згоди замовника проектно-кошторисну документацію іншим особам; гарантувати замовникові відсутність у інших осіб права перешкодити або обмежити виконання робіт на основі підготовленої за договором проектно-кошторисної документації.

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого позивач доручив, зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи, а відповідач прийняв на себе зобов`язання виконати спеціальні розділи проекту щодо 1-ої черги та інші проектні роботи по будівництву житлових будинків по вул. Сагайдака, 101 у Дніпровському районі м. Києва, протягом 30 днів з дати укладення цього договору з правом дострокового виконання робіт.

За твердженнями позивача, роботи відповідачем були виконані не вчасно, акт №1 до договору на суму 169476,76 грн підписаний з боку замовника 26.12.2019.

При цьому за твердженнями відповідача, зазначений акт переданий позивачу для підписання 19.09.2019 згідно супровідного листа №390/09 від 19.09.2019, про що свідчить відмітка вхідної кореспонденції позивача.

З приводу наведеного суд зазначає, що супровідний лист відповідача №390/09 від 19.09.2019 про передачу акту №1 на суму 169476,76 грн за договором не містить підпису уповноваженої особи замовника та/або печатки господарюючого суб`єкта - позивача, а містить лише напис 9/4450 від 19.09.2019, що не підтверджує передання зазначеного акту позивачу саме 19.09.2019.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази надсилання зазначеного акту на адресу позивача поштовою кореспонденцією та/або журнал реєстрації вхідної кореспонденції Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд - УКБ".

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 13218,66 грн з посиланням на положення ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управленої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується, та її конкретний розмір.

Як встановлено судом, укладеним між сторонами правочином не визначено обов`язку виконавця сплачувати на користь замовника неустойку у вигляді пені за прострочення виконання робіт за договором.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на ч.2 ст.231 Господарського кодексу України якою встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді пені, передбаченої абз.3 ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Оскільки жодна зі сторін господарського зобов`язання у розглядуваній справі не є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, судом не встановлено, що порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, позовні вимоги є необґрунтованими, а підстави для стягнення з відповідача пені, передбаченої абз.3 ч.2 ст.231 Господарського кодексу України відсутні.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд - УКБ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" про стягнення пені у розмірі 13218,66 грн.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд - УКБ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" про стягнення пені у розмірі 13218,66 грн. відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

3. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Згідно з п.п.17.5. п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 16.03.2021.

Суддя М.Є.Літвінова