УХВАЛА

19 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 910/6067/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.,

за розглядом в порядку письмового провадження касаційної скарги Державної казначейської служби України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020

у справі №910/6067/19

за позовом Приватного підприємства "Дубекспо"

до Державної казначейської служби України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 13 659, 62 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Дубекспо" (далі - ПП "Дубекспо") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа Головне управління Державного казначейства України у місті Києві, в якому просило суд стягнути з Державного бюджету України на користь ПП "Дубекспо" суму пені, у зв`язку з протермінування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 546 384, 82 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №826/18845/16 повністю задоволено позов ПП "Дубекспо" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві та Головного управління ДФС у м. Києві, стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП "Дубекспо" пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість відповідно до податкових декларацій з податку на додану вартість у розмірі 546 384,82 грн.

Сума пені, стягнута рішенням у справі № 826/18845/16, була нарахована відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), яким передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, на виконання рішення суду від 02.08.2018 у справі №826/18845/16 був виданий виконавчий лист, який був поданий на виконання до Головного управління Казначейства 29.11.2018 та виконаний 27.12.2018.

Порушення строку виконання виконавчого листа, на думку ПП "Дубекспо", стало підставою для його звернення із позовною заявою до Головного управління Державного казначейства України у місті Києві про стягнення пені в розмірі 13 659,62 грн на підставі пункту 32.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

В подальшому, позивачем - ПП "Дубекспо" у цій справі подано клопотання щодо заміни первісного відповідача на належного.

Ухвалою суду від 12.11.2019 замінено у справі №910/6067/19 первісного відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на належного відповідача Державну Казначейську Службу України. Залучено Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №910/6067/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи зазначене рішення, місцевий господарський суд з посиланням на положення Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, Порядку взаємодії органів Державної фіскальної служби України та органів Державної казначейської служби України у процесі судового розгляду та виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, або стягнення митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 343 від 09.03.2016, Порядку проведення безспірного списання коштів державного бюджету, спрямованого на виконання судових рішень про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, затвердженим наказом Казначейства від 03.11.2015 №307 - в редакції, що діяла до 19.12.2018, та наказом Казначейства від 19.12.2018 №399 - в редакції, що діє з 19.12.2018, зазначив про забезпечення Казначейством належного опрацювання документів по справі №826/18845/16 протягом п`яти робочих днів після їх надходження до Казначейства.

Відтак, відмовляючи у задоволенні позову суд вказав, що не встановив неправомірної бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного перерахування коштів стягувачу.

Крім того, з посиланням на частину другу статті 550 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд зазначив, що повторне нарахування відсотків у будь-якій формі за несвоєчасну сплату вже нарахованої пені законодавством не допускається.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 апеляційну скаргу ПП "Дубекспо" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі № 910/6067/19 скасовано частково. Прийнято нове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ПП "Дубекспо" пеню в розмірі 1 639, 15 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід Державного бюджету України судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 230, 52 грн та судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 345, 78 грн. Доручено Господарському суду міста Києва видати накази.

Постанова апеляційного господарського суду обґрунтована тим, що за встановлених судом обставин вина Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного перерахування коштів строком у три дні є доведеною, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Апеляційним судом зазначено, що місцевий господарський суд помилково послався на Порядок №343 від 09.03.2016 та Порядок №399 від 19.12.2018, оскільки на Державну казначейську службу України у цих відносинах, як на учасника системи електронних платежів Національного банку України, розповсюджує свою дію Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", який має вищу юридичну силу.

Судом апеляційної інстанції враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 760/11577/15-ц.

Не погодившись з постановою апеляційного суду, Державна казначейська служба України звернулась до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить, зокрема, скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції повністю, провадження у справі закрити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", зважаючи на те, що під час виконання рішень про бюджетне відшкодування пені Державна казначейська служба України проводить безспірне списання коштів державного бюджету та не є банком, що обслуговує отримувача чи платника, та не здійснює переказу коштів.

У якості підстави касаційного оскарження судового рішення у цій справі скаржник послався на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови апеляційним судом порушено норми процесуального права, оскільки судом встановлено обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. При цьому, судом не враховано правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 при вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних втрат та процентів річних про те, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних втрат та процентів річних, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.

Також, заявник касаційної скарги зазначив про неоднозначне застосування судами попередніх інстанцій при вирішенні спору у справі №910/6067/19 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.

Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві подало відзив на касаційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому просить касаційну скаргу задовольнити, оскаржувану постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020, провадження у справі закрити.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/6067/19 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Погребняка В.Я., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 17.09.2020 касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 у справі №910/6067/19 залишено без руху; надано скаржнику строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17.09.2020 до касаційного суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги у справі №910/6067/19

У зв`язку з відпусткою судді Пєскова В.Г., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/6067/19 визначено колегію суддів у складі: Катеринчук Л.Й. - головуючої, Погребняка В.Я.. Банаська О.О., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 20.10.2020, серед іншого, поновлено Державній казначейській службі України строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 у справі №910/6067/19. Відкрито касаційне провадження у справі №910/6067/19 Господарського суду міста Києва за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 08.12.2020 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/6067/19 у зв`язку з обранням судді Катеринчук Л.Й. до складу Великої Палати Верховного Суду (рішення зборів суддів від 30.11.2020 №13) та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - головуючий, Жуков С.В., Ткаченко Н.Г.

Ухвалою Верховного Суду від 21.12.2020 у зазначеному складі суду прийнято до свого провадження справу №910/6067/19 за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 та ухвалено здійснити перегляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на таке.

Предметом позову у даній справі є вимога ПП "Дубекспо" до Державної казначейської служби України про стягнення суми пені, у зв`язку з порушенням строку виконання виконавчого листа.

Так, Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" установлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

За нормами Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Вказаним законом також визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом 3 Положення про Державну казначейську службу України основними завданнями Казначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; внесення на розгляд міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення про Державну казначейську службу України передбачено, що Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок №845).

За правилами пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Держказначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку про те, що Держказначейство є встановленою Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" особою на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених цим Законом випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Як зазначено вище, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог, зокрема, через встановлення судом відсутності обставин неправомірної бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного перерахування коштів стягувачу.

Скасовуючи вказане рішення, суд апеляційної інстанції врахував судову практику Верховного Суду України, викладену у постанові від 05.07.2017 у справі №760/11577/15-ц, та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки за встановлених судом обставин вина Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного перерахування коштів строком у три дні є доведеною, при чому на відповідача у цих відносинах, як на учасника системи електронних платежів Національного банку України, розповсюджує свою дію Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Суд касаційної інстанції вважає висновок апеляційного суду про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення пені помилковим та зазначає наступне.

Так, згідно з преамбулою Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) цей Закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 цього Закону суб`єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

Пунктом 1.43 статті 1 вказаного Закону встановлено, що учасник/член платіжної системи (далі - учасник платіжної системи) - юридична особа, що на підставі договору з платіжною організацією платіжної системи надає послуги користувачам платіжної системи щодо проведення переказу коштів за допомогою цієї системи та відповідно до законодавства України має право надавати такі послуги.

Згідно з пунктом 11.4 статті 11 цього Закону для проведення переказів через систему міжбанківських розрахунків Національного банку України банки-резиденти, Державна казначейська служба України, Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках відкривають рахунки в Національному банку України.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.4 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Пунктом 32.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) Казначейство є учасником системи електронних платежів Національного банку.

Згідно з пунктом 1.8 Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2012 № 758, розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється органами Казначейства відповідно до умов договорів та додаткових угод до договорів (у разі наявності) між органами Казначейства і клієнтами (додаток 1 цього Порядку).

З наведеного, Верховний Суд не заперечує висновок апеляційного господарського суду про те, що на Державну казначейську службу України у цих відносинах, як на учасника системи електронних платежів Національного банку України, розповсюджує свою дію Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Однак, колегія суддів вважає помилковим застосування до спірних правовідносин положень пунктів 8.1, 8.4 статті 8, пункту 32.2 статті 32 вказаного Закону, оскільки механізм безспірного списання органами Казначейства коштів державного та місцевих бюджетів за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету (зокрема й податкових платежів) є відмінним від механізму (порядку) міжбанківського переказу коштів.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Бюджетним кодексом України встановлено, що безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань (частина перша пункту 9 розділу VI).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, що не спростовано апеляційним судом, механізм безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету визначено Порядком №845 та Порядком взаємодії органів Державної фіскальної служби України та органів Державної казначейської служби України у процесі судового розгляду та виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, або стягнення митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 343 від 09.03.2016 (далі - Порядок № 343).

Органи Казначейства приймають виконавчі документи дотримуючись пунктів 16-23 Порядку № 845, після чого скеровують їх для виконання до Державної казначейської служби України.

Строки опрацювання документів при безспірному списанні коштів за рішеннями про стягнення пені визначені Порядком № 343. Крім того, строки опрацювання документів безпосередньо органами Казначейства також врегульовано Порядком проведення безспірного списання коштів державного бюджету, спрямованого на виконання судових рішень про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, затвердженим наказом Казначейства від 03.11.2015 №307 - в редакції, що діяла до 19.12.2018, та наказом Казначейства від 19.12.2018 №399 - в редакції, що діє з 19.12.2018 (далі - Порядок № 307 та Порядок № 399 відповідно).

Так, відповідно до пункту 5 Розділу III Порядку №343, Державна казначейська служба України на підставі оригіналу виконавчого документа (за відсутності ухвали суду про прийняття до розгляду заяви, зазначеної в абзаці першому пункту 3 цього розділу, або обставин, які зумовлюють зупинення (відкладення) безспірного списання коштів) своїми розрахунковими документами протягом п`яти робочих днів з дня надходження до Державної казначейської служби України такого виконавчого документа (або після надходження документів, які свідчать про усунення обставин, що були підставою для зупинення (відкладення) безспірного списання коштів) перераховує кошти з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок платника у сумі, визначеній виконавчим документом, або зазначеній платником у його заяві, або узгодженій платником з органом ДФС у Довідці.

З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає, що строк безспірного списання Казначейством України коштів державного (місцевого) бюджету за судовим рішенням про стягнення пені визначено Порядком №343, встановленим Кабінетом Міністрів України, що відповідає вимогам частини першої пункту 9 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України.

Водночас, апеляційним судом у цій справі враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №760/11577/15-ц, відповідно до якого Державне казначейство України є учасником системи електронних платежів, то на нього поширюються норми Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", у тому числі й щодо обов`язку здійснити перерахунок коштів у триденний строк. За висновком Верховного суду України у справі №760/11577/15-ц суди безпідставно відмовили в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з УДКС України у Солом`янському районі м. Києва пені в розмірі 13 915,71 грн відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (з урахуванням вимог статті 8 цього Закону).

При цьому, Верховний Суд не погоджується з вказаним правовим висновком щодо обов`язку Казначейства України здійснити перерахунок коштів у триденний строк (пункт 8.4 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"), оскільки, як зазначено вище, строк для здійснення переказу коштів на виконання рішення суду (безспірного списання коштів державного бюджету за судовим рішенням про стягнення пені) визначено Порядком №343, що, в свою чергу, становить п`ять робочих днів з дня надходження до Державної казначейської служби України виконавчого документа (або після надходження документів, які свідчать про усунення обставин, що були підставою для зупинення (відкладення) безспірного списання коштів).

Предметом спору у справі №760/11577/15-ц був позов фізичної особи до Управління Державної казначейської служби України у Солом`янському районі міста Києва про стягнення з управління на свою користь пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а також 3% річних та інфляційних витрат відповідно до статті 625 ЦК України, обґрунтований тим, що в порушення вимог пункту 8.4 статі 8 вказаного Закону Казначейство не виконало зобов`язання перед позивачем щодо перерахування коштів за розпорядженням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби у строк до трьох операційних днів. Верховним Судом України судові рішення переглянуті лише в частині вимог про стягнення пені.

Аналіз змісту постанови Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №760/11577/15-ц (розглянутої в порядку цивільного судочинства) та судових рішень у цій справі дає підстави стверджувати про подібність правовідносин за предметом та підставами позовних вимог.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вбачає підстави для відступу від правової позиції Верховного Суду України у постанові від 05.07.2017 у справі №760/11577/15-ц.

Колегія суддів також враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (на який посилається заявник касаційної скарги), відповідно до якого при вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних втрат та 3 % річних перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тому, Велика Палата Верховного Суду вважала, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних втрат та 3 % річних нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.

Згідно із пунктом 7 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду вважає за необхідне передати справу №910/6067/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05.07.2017 у справі №760/11577/15-ц з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 234, 235, 303, пунктом 7 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

УХВАЛИВ:

Справу № 910/6067/19 за позовом Приватного підприємства "Дубекспо" до Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення 13 659, 62 грн, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020, передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.М. Огороднік

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко