Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/132/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Чухалова О.А.

за участю представника позивача: Білик О.Ю. - довіреність №1126 від 30.12.2020р. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк"

про стягнення 13511,76 грн.

Процесуальні дії по справі.

Акціонерне товариство "Хмельницькобленерго" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк" 13511,76 грн.

Ухвалою господарського суду від 12.02.2021 суд відкрив провадження у справі; призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання для розгляду по суті призначив на 04.03.2021.

У судовому засіданні 04.03.2021р., відповідно до ст.240 ГПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 04.02.2020 року сторонами було укладено договір поставки №72348, на виконання умов якого позивач, на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату №31 від 11.02.2020р., згідно з платіжним дорученням №4787 від 28.04.2020р. оплачено 50% вартості товару на суму 11400,00 грн. за поставку товару.

Відповідач (постачальник) мав поставити товар у строк до 28.05.2020р., однак, станом на момент звернення до суду не передав товар позивачу та не повернув суму попередньої оплати.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем направлена відповідачу претензія №02020-0513-4466 від 10.11.2020р. щодо негайного виконання зобов`язання за договором, яка повернена відділенням поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання.

21.12.2020 позивач звернувся до відповідача листом №2020-0513-5006 про дострокове розірвання договору, у зв`язку з порушенням умов його виконання. Вказане відправлення повернуто позивачу з відміткою "за закінченням термін зберігання".

Позивач просить суд стягнути з відповідача 11400,00 грн. попередньої оплати, а також 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на вказану суму за період з 29.05.2020р. по 31.12.2020р.

Крім того, за непоставку товару позивач заявив до стягнення з відповідача, на підставі п.5.5 договору, пеню в розмірі 1657,05 грн.

Відповідач, в порядку ст.ст.165,251 ГПК України, не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, доводи позивача не спростував.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Ухвала суду від 12.02.2021р., направлена на адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - м. Житомир, вул. Крошенська,51, кв. 20 (запит на а.с.40), повернена відділенням поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.45-47).

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач не повідомляв суд про іншу адресу, відмінну від адреси місцезнаходження відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження відповідача та повідомлення його про розгляд справи судом.

Разом з тим, 15.02.2021 відповідачу було передано телефонограму за номером 067-410-34-68, яку прийняв директор ТОВ "Бук-Друк" Євенок О.О. , який згідно відомостей з ЄДРПОУ є керівником товариства, та повідомлено про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 04.03.2021 об 11:00 год.

Згідно ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, сторонам було створено всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що явка представника відповідача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, суд вирішує справу за його відсутності.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.02.2020 року між Акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк" (постачальник) був укладений договір поставки №72348, згідно із п.1.1. якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві продукцію згідно ДК 021:2015-18930000-7 (Мішки та пакети) на загальну вартість 22 800 грн., з ПДВ., в кількості та за цінами, що зазначені у специфікації (Додаток № 1 цього Договору), а покупець - прийняти і оплатити такі товари (а.с.12-15).

Відповідно до п. 2.2 договору покупець оплачує постачальнику товар на умовах попередньої оплати в розмірі 50% від заявленої партії товару, згідно заявки, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, решта суми в розмірі 50% сплачується протягом десяти робочих днів з дати прийняття товару згідно видаткових накладних.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що поставка товару здійснюється не пізніше тридцяти календарних днів з дня здійснення попередньої оплати.

Згідно п.5.5 договору за затримання передачі (відвантаження) товару постачальник зобов`язаний за вимогою покупця сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення передачі (відвантаження).

В специфікації - додаток №1 до договору, сторони погодили кількість, ціну та загальну вартість товару, а саме: пакет презентаційний АТ "Хмельницькобленерго", 1000 шт., загальна вартість - 22800,00 грн. (а.с.16).

11.02.2020р. відповідачем було виставлено рахунок на оплату №31 на загальну суму 22800,00 грн. (а.с.21).

28.04.2020р. позивач згідно платіжного доручення №4787 перерахував відповідачу 11400,00 грн. попередньої оплати (а.с.22).

У зв`язку з непоставкою відповідачем товару, 10.11.2020р. позивач надіслав йому претензію №1 з вимогою здійснити поставку товару та сплатити пеню за порушення строків виконання зобов`язання в сумі 1275,80 грн. (а.с.17).

Вказана претензія повернена відправнику без вручення "за закінченням терміну зберігання" (а.с.18).

21.12.2020р. позивач направив відповідачу лист про розірвання договору поставки №723348 від 04.02.2020р. з 30.12.2020р., який також повернений відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.19, 20).

Оскільки відповідач не передав товар позивачу та не повернув суму попередньої оплати, Акціонерне товариство "Хмельницькобленерго" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк" 13511,76 грн., з яких 11400,00 грн. попередньої оплати, 202,77 грн. відсотків за користування грошовими коштами та 251,94 грн. інфляційних, нарахованих за період з 29.05.2020р. по 31.12.2020р., а також пеню в розмірі 1657,05 грн., нараховану за період з 29.05.2020р. по 31.12.2020р.

Судом встановлено, що позивачем в розрахунку позовних вимог (а.с. 6, 7) обчислено розмір пені - 1657,05 грн. та відсотків за користування грошовими коштами в сумі 202,77 грн., однак, в прохальній частині позовної заяви заявлено до стягнення 1649,57 грн. пені та 201,84 грн. відсотків за користування грошовими коштами.

Виходячи із розміру ціни позову, визначеної позивачем, суд дійшов висновку, що зазначені в прохальній частині позову суми вказані позивачем помилково, а тому приймає до уваги суми пені та відсотків за користування грошовими коштами, які вказані в розрахунку, викладеному у мотивувальній частині позову.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №723348 від 04.02.2020р.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з приписами ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, непередання продавцем товару, який одержав узгоджену сторонами суму попередньої оплати, надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.02.2019 у справі № 912/2275/17, умовою застосування частини 2 статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у формі позову.

За умовами договору, зокрема пункту 3.1, постачальник повинен був поставити покупцю товар не пізніше 30 календарних днів з дня здійснення попередньої оплати.

Попередню оплату товару в сумі 11400,00 грн. позивач здійснив 28.04.2020р. (платіжне доручення на а.с.22).

З огляду на викладене, з урахуванням приписів п.3.1 договору, відповідач мав здійснити поставку товару в строк до 28.05.2020р. включно.

У передбачені умовами договору строки, після отримання попередньої оплати від позивача, відповідачем не було виконано обов`язку з поставки товару.

Як вже вказувалося, листом від 17.12.2020р. позивач повідомив відповідача про розірвання договору поставки №723348 від 04.02.2020р. з 30.12.2020р., тобто фактично відмовився від поставки відповідачем товару, а звернувшись до суду з позовом, АТ "Хмельницькобленерго" скористалося своїм правом, передбаченим ч.2 ст.693 ЦК України, вимагати повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи, що тягар доказування виконання зобов`язання в даному випадку покладено на постачальника, і останній не скористався правом подачі відзиву на спростування доводів позивача, не надав суду доказів такого виконання або повернення суми попередньої оплати, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених у якості попередньої оплати, у розмірі 11400,00 грн.

Звернувшись до суду, позивач просить стягнути з відповідача 1657,05 грн. пені за прострочення передачі товару від вартості непоставленого товару.

Умовами п.5.5 договору сторони погодили, що за затримання передачі (відвантаження) товару постачальник зобов`язаний за вимогою покупця сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення передачі (відвантаження).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечити виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання таких зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду від 17.09.2020р. у справі №922/3548/19, від 25.06.2018 у справі № 912/2483/18, від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18, від 29.05.2018 у справі № 910/23003/16, від 19.09.2019 № 904/5770/18.

Перевіривши розрахунок пені за порушення строків поставки товару, суд встановив, що позивачем невірно визначено період її нарахування, оскільки, враховуючи приписи ч.6 ст.232 ГК України, нарахування пені у даному випадку припиняється 29.11.2020р., а не 31.12.2020р., як вказано позивачем.

Здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що розмір пені за період з 29.05.2020р. по 29.11.2020р. становитиме 1417,84 грн., і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

В стягненні 239,21 грн. пені 1657,05 грн. - 1417,84 грн.) суд відмовляє як безпідставно заявленій.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 202,77 грн. 3% річних за період з 29.05.2020р. по 31.12.2020р. та 251,94 грн. інфляційних втрат за період червень-листопад 2020 року, нарахованих на суму попередньої оплати, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із приписів чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Тобто, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19, від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

У даному випадку у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 29.05.2020р., у зв`язку з чим позивачем правомірно нараховано 3% річних та інфляційних за період з 29.05.2020р. по 31.12.2020р.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що 3% річних в сумі 202,77 грн. ним обраховано вірно, а тому вказана сума підлягає задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, при обчисленні інфляційних втрат позивачем допущено арифметичну помилку, оскільки їх розмір за період червень-листопад 2020 року становитиме 251,62 грн., а не 251,94 грн., як вказано позивачем.

За вказаних обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 202,77 грн. 3% річних та 251,62 грн. інфляційних.

В стягненні 0,32 грн. інфляційних суд відмовляє, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст.81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 13272,23 грн., з яких: 11400,00 грн. попередньої оплати, 1417,84 грн. пені, 202,77 грн. 3% річних, 251,62 грн. інфляційних.

В частині стягнення 0,32 грн. інфляційних та 239,21 грн. пені судом відмовлено.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, в порядку п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2229,76 грн. за розгляд позовних вимог в розмірі 13272,23 грн., які задоволені судом, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк" (10031, м.Житомир, вул.Крошенська, 51 кв.20, )

на користь Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" (29018, м.Хмельницький, вул.Храновського, 11А, ):

- 11400,00 грн. попередньої оплати;

- 1417,84 грн. пені;

- 202,77 грн. 3% річних;

- 251,62 грн. інфляційних;

- 2229,76 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.03.21

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек. з повідомл)