РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021Справа № 910/19328/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Дульського Георгія Григоровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профмаркетсейл»

про стягнення 78 384, 81 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Дульський Георгій Григорович (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профмаркетсейл» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 78 384, 81 грн., з яких: 68 625, 00 грн - основного боргу та 9 759, 81 грн - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором комісії № 24079219 від 24.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Дульського Георгія Григоровича залишено без руху. Встановлено Фізичній особі-підприємцю Дульському Георгію Григоровичу строк для усунення недоліків позовної заяви.

29.12.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Фізичної особи-підприємця Дульського Георгія Григоровича надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку - 22.12.2020).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.01.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс139, м. Київ, 04119, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, повязані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 11.01.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2019 між Фізичною особою-підприємцем Дульським Георгієм Григоровичем (далі - комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профмаркетсейл» (далі - комісіонер) укладено договір комісії № 24079219, умовами якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених даним договором, комісіонер зобов`язується за винагороду, за дорученням та за рахунок комітента здійснювати від власного імені продаж (реалізацію) товару, наданого йому комітентом.

Відповідно до розділу 1 договору, товар - будь-яка продукція, призначена для продажу, що належить комітенту на праві власності або на інших законних підставах, та надається ним комісіонеру для реалізації кінцевим споживачам на веб-сайті http://leboutique.com/.

Сторони погоджують, що основним способом виконання комісіонером доручення комітента та реалізація товару є його реалізація кінцевим споживачам через веб-сайт шляхом проведення акцій, проте не включають можливість комісіонера реалізувати товар в інший спосіб (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору, комітент погоджується, що реалізація товару здійснюється комісіонером із застосуванням розроблених та впроваджених ним способів, методів, стандартів та процедур пропонування товару на Веб-сайті, що не потребуватиме будь-якого їх погодження комітентом.

Згідно п. 2.4. договору, умови та строки проведення акцій визначаються комісіонером та погоджуються сторонами договору шляхом обміну електронними листами на вказані у п. 12.6 договору електронні адреси уповноважених представників сторін.

Кількість, асортимент, ціна та інші показники та характеристики товару, реалізацію якого здійснює комісіонер за умовами даного договору, вказуються в остаточних специфікаціях, визначаються в остаточних замовленнях та відображаються в актах приймання-передачі, за якими здійснюється передача товару від комітента комісіонеру (п. 2.5. договору).

За умовами п. 3.1.7 договору, комісіонер зобов`язується перерахувати комітенту отримані від кінцевих споживачів (покупців) кошти за реалізований товар в строки, визначені в додатку 1 до цього договору, який є його невідємною частиною.

Пунктом 6.1. договору, сторони погодили, що винагорода комісіонера (комісійна плата) визначається сторонами в додатку 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною, як відсоток від ціни кожної проданої кінцевим споживачам (покупцям) одиниці товару за даним договором. Винагрода (комісійна плата) розраховується та сплачується комісіонером на підставі кожного затвердженого комітентом звіту комісіонера.

Комісіонер у відповідності до кожного окремого остаточного замовлення, оформленого за результатами проведеної акції, надає комітенту звіт комісіонера щодо реалізованого товару, отриманого від Комітента. Звіт Комісіонера надається у паперовому вигляді або може надсилатися за допомогою електронного документообігу, (п. 6.2. договору).

Відповідно до п.п. 6.3.-6.4. договору, у звіті комісіонера відображається перелік реалізованого товару, а також його вартість, розрахунок суми коштів, що підлягають перерахуванню комітенту за реалізований товар, а також розмір винагороди комісіонера (комісійної плати). У випадку повернення товару комітенту (незалежно від причин такого повернення), такий товар не відображається як реалізований в звіті комісіонера і, відповідно, не враховується для цілей цього нарахування та сплати комісіонерові винагороди (комісійної плати).

Згідно п. 6.5. договору, комітент зобов`язаний затвердити звіт комісіонера шляхом його підписання та повернути один примірник комісіонеру не пізніше наступного робочого дня після його отримання. Підписаний комітентом звіт комісіонера є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

Комісіонер зобов`язаний перерахувати комітенту кошти, отримані від покупців за реалізований товар в строки, визначені в додатку 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (п. 6.6. договору).

Пунктом 6.7. договору визначено, що винагорода комісіонеру (комісійна плата) сплачується комітентом шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок комісіонера згідно з додатком 1 до цього договору. У випадку порушення комітентом обов`язку щодо виплати комісіонеру належної йому винагороди (комісійної плати), комісіонер має право утримувати відповідну суму з коштів, що підлягають перерахуванню комітентом за реалізований покупцям товар за результатами наступного звіту комісіонера до моменту виплати комісіонеру належної йому винагороди (комісійної плати).

У відповідно до п. 6.8. договору, у випадку виявлення сторонами розбіжностей або неточностей щодо товару (окремих товарних позицій), відображеного як реалізований у звіті комісіонера, та/або такого, що підлягає поверненню, і, відповідно сум коштів, що підлягають перерахуванню за звітом комісіонера, сторони уточнюють такі питання в строк, що не перевищує 7 календарних днів з дати складання звіту комісіонера. Якщо за результатами уточнення сума коштів за реалізований покупцям товар підлягає коригуванню, то таке коригування (зменшення або збільшення) здійснюється в наступному черговому платежі та враховується при складанні наступного звіту комісіонера.

За умовами п.п. 6.9.-6.10 договору, якщо комітентові повертається товар, відображений у попередніх звітах комісіонера як реалізований, вартість якого була раніше перерахована (оплачена) комісіонером і за реалізацією якого комісіонер раніше отримав винагороду (комісійнк плату) від комітента, сума коштів до перерахування відповідно до поточного звіту комісіонера та сума винагороди комісіонера (комісійної плати) підлягають відповідному зменшенню. Грошові зобов`язання комісіонера вважаються виконаними з моменту списання грошових коштів з його поточного рахунку (п.6.10. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору, за порушення строків виконання своїх грошових зобов`язань за даним договором (перерахування коштів за реалізований товар або виплата винагороди комісіонеру (комісійної плати)), винна сторона зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплачених/несвоєчасно перерахованих коштів за кожен день прострочення.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п. 11.1. договору).

Додатком № 1 до договору комісії № 24079219 від 24.07.2019 сторони погодили, що винагорода комісіонеру (комісійна плата) становить різницю між вартісю товару, за якою комісіонер реалізує (здійснює продаж) товар кінцевим споживачам (покупцям), та вартістю товару, за якою такий товар був переданий комітентом на реалізацію комісіонеру.

Сторонами може встановлюватися інший розмір винагороди комісіонеру (комісійної плати) для кожної окремої акції, про що сторонами складається та підписується окрема додаткова угода до договору (п.2. додатку).

Сторони погодили, що комісіонер в перший робочий день тижня складає звіт комісіонера за минулий робочий тиждень. Після затвердження комітентом звіту комісіонера, комісіонер протягом 20 робочих днів в повному обсязі перераховує на поточний рахунок комітента суму коштів згідно звіту комісіонера. Комітент після отримання зазначеного платежу від комісіонера, протягом 2 робочих днів перераховує на поточний рахунок комісіонера суму коштів винагороди комісіонера (комісійної плати) згідно звіту комісіонера (п. 3 додатку).

Сторони погодили, що повернення товару від комісіонера комітенту буде відбуватися кожного 26 числа місяця (п.4 додатку).

Сторони погодили, що в разі припинення (тимчасового призупинення) співпраці за цим договором, сторони зобов`язуються протягом 5 робочих днів здійснити грошові взаєморозрахунки між собою. Сторони погодили, що в разі припинення (тимчасового призупинення) співпраці за цим договором, оплата комісіонером здійснюватиметься після затвердження сторонами остаточного звіту комісіонера та перерахування від комітента винагороди (комісійної плати) на поточний рахунок комісіонера відповідно до загальної суми зобов`язань (п. 5 додатку).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було передано, а відповідачем прийнято товар для реалізації на суму 73 467, 00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі товару № 1852 від 23.10.2019, № 2554 від 25.11.2019 та № 2719 від 03.12.2019, які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (копія у матеріалах справи).

Так, відповідачем були надані позивачу звіти комісіонера № 1734 від 04.11.2019, №1834 від 11.11.2019, №2120 від 03.12.2019, №2196 від 09.12.2019, згідно яких відповідачем від власного імені та за дорученням і за рахунок позивача було здійснено реалізацію (продаж) товару позивача на загальну суму 68 625,00 грн.

Проте, відповідачем всупереч умовам договору не було перераховано на поточний рахунок позивача суму коштів згідно затверджених звітів комісіонера.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання щодо перерахування коштів за реалізований товар згідно затверджених звітів, зокрема погашення заборгованості у розмірі 68 625, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 9 759, 81 грн - пені за період з 01.01.2020 по 23.11.2020.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 357-25/19-Гл від 01.08.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ст. 1022 Цивільного кодексу України, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було передано, а відповідачем прийнято товар для реалізації на суму 73 467, 00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі товару № 1852 від 23.10.2019, № 2554 від 25.11.2019 та № 2719 від 03.12.2019, які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (копія у матеріалах справи).

В свою чергу, відповідачем були надані позивачу звіти комісіонера № 1734 від 04.11.2019, №1834 від 11.11.2019, №2120 від 03.12.2019, №2196 від 09.12.2019, згідно яких відповідачем від власного імені та за дорученням і за рахунок позивача було здійснено реалізацію (продаж) товару позивача на загальну суму 68 625,00 грн.

Проте, відповідачем всупереч умовам договору не було перераховано на поточний рахунок позивача суму коштів згідно затверджених звітів комісіонера, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Профмаркетсейл» утворилась заборгованість у розмірі 68 625, 00 грн. Доказів зворотного суду не надано.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 3 додатку № 1 до договору комісії № 24079219 від 24.07.2019, сторони погодили, що комісіонер в перший робочий день тижня складає звіт комісіонера за минулий робочий тиждень. Після затвердження комітентом звіту комісіонера, комісіонер протягом 20 робочих днів в повному обсязі перераховує на поточний рахунок комітента суму коштів згідно звіту комісіонера. Комітент після отримання зазначеного платежу від комісіонера, протягом 2 робочих днів перераховує на поточний рахунок комісіонера суму коштів винагороди комісіонера (комісійної плати) згідно звіту комісіонера (п. 3 додатку).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, приймаючи до уваги п. 3 додатку № 1 до договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний був перерахувати позивачу суму коштів у розмірі 68 625, 00 грн протягом 20 робочих днів після затвердження звітів позивачем, тож:

- за звітом комісіонера № 1734 від 04.11.2019 строк оплати настав 02.12.2019 та починаючи з 03.12.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за звітом комісіонера №1834 від 11.11.2019 строк оплати настав 09.12.2019 та починаючи з 10.12.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за звітом комісіонера №2120 від 03.12.2019 строк оплати настав 31.12.2019 та починаючи з 01.01.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за звітом комісіонера №2196 від 09.12.2019 строк оплати настав 08.01.2020 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та починаючи з 09.01.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо перерахування позивачу суми коштів згідно затверджених звітів комісіонера, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору комісії № 24079219 від 24.07.2019 і положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 68 625, 00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 9 759, 81 грн - пені за період з 01.01.2020 по 23.11.2020.

Відповідно до п. 7.1. договору, за порушення строків виконання своїх грошових зобов`язань за даним договором (перерахування коштів за реалізований товар або виплата винагороди комісіонеру (комісійної плати)), винна сторона зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплачених/несвоєчасно перерахованих коштів за кожен день прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов`язання, розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума пені в розмірі 6 618, 15 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період не більше 6 місяців, а саме з 01.01.2020 по 08.01.2020 на суму 16 419, 00 грн та з 09.01.2020 по 09.07.2020 на суму 68 625, 00 грн.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов`язані із правовою допомогою.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2020 між Адвокатським об`єднанням «Адвокати та Медіатори» та Фізичною особою-підприємцем Дульським Георгієм Григоровичем укладено договір № 01/18-11/20 про надання правничої допомоги, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання надає клієнтові правничу (професійну правову, юридичну) допомогу, здійснює представництво інтересів та захист прав клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Додатком № 1 до договору № 01/18-11/20 про надання правничої допомоги від 18.11.2020 сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе надання правничої допомоги клієнту, а саме вивчення документів, необхідних для подання до Господарського суду міста Києва позову до ТОВ «Профмаркетсейл» про стягнення боргу та штрафних санкцій за договором комісії № 24079219 від 24.07.2019 року, надання консультацій, виготовлення копій документів, направлення/подання позову до суду, супроводження справи в суді першої інстанції (без участі в судових засіданнях), а саме підготовка додаткових пояснень, відповіді на відзив тощо.

Сторони погодили, що гонорар за надані послуги адвокатським об`єднанням розраховується відповідно до діючих тарифів адвокатського об`єднання на час їх надання, враховуючи час витрачений адвокатським об`єднанням на надання послуги, ступінь складності, строки надання послуг тощо та становить 7 500, 00 грн. (п. 2 додатку до договору).

Позивачем також додано до матеріалів справи акт здачі-прийому виконаних послуг за листопад 2020 відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 7500, 00 грн

З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2020 позивачем здійснено оплату послуг адвоката згідно договору № 01/18-11/20 про надання правничої допомоги від 18.11.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 666 на суму 7 500,00 грн.

Таким чином, перевіривши подані позивачем докази, враховуючи співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 6 000, 00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Дульського Георгія Григоровича - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Профмаркетсейл» (вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс139, м. Київ, 04119, ідентифікаційний код - 43082301) на користь Фізичної особи-підприємця Дульського Георгія Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) 68 625 (шістдесят вісім тисяч шістсот двадцять п`ять) грн 00 коп. - заборгованості, 6 618 (шість тисяч шістсот вісімнадцять) грн 15 коп. - пені, 2 017 (дві тисячі сімнадцять) грн 75 коп. - судового збору та 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков