РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 м. КиївСправа № 910/482/21

За позовом: приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА";

до: товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ.";

про: стягнення 74.333,64 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ." (далі - відповідач) про стягнення 74.215,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно пошкодження транспортному засобу, який є предметом договору добровільного страхування, укладеного між позивачем і страхувальником.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/482/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив частково з урахуванням; подання позивачем неповного пакету документів при зверненні до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування; звернення позивача до суду із вимогами про стягнення більшої суми страхового відшкодування ніж було зазначено у заяві на виплату такого відшкодування; позивачем при розрахунку витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу не враховане значення коефіцієнту фізичного зносу; заперечень з приводу понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

До господарського суду надійшла заява позивача про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивачем заявлені до стягнення наступні суми: 74.333,64 грн. - страхове відшкодування, 2.101,70 грн. - пеня, 525,42 грн. - 3 % річних та 2.024,21 грн. - інфляційні втрати.

Приписами частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

При цьому, зазначені в заяві вимоги про стягнення з відповідача пені, 3 % та інфляційних втрат не є ні зміною предмету ні зміною підстав позову, а фактично є новими вимогами, які не були заявлені першочергово, що свідчить про те, що заявлення таких вимог виходить за межі прав позивача, встановлених частиною 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги те, що сума страхового відшкодування в поданій заяві є більшою ніж першочергово заявлена, суд приймає подану позивачем заяву до розгляду тільки в частині збільшення позовних вимог в порядку приписів пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 19.09.2019 № 28-0102-19-00448 (далі - Договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету Договору добровільного страхування позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "LAND ROVER" із державним номерним знаком НОМЕР_1 (далі - застрахований ТЗ).

26.06.2020 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "AUDI" із державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_2 .

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Позивач зазначає, що матеріальний збиток, завданий власнику застрахованого автомобіля з вирахуванням зносу та франшизи становить 74.333,64 грн., розмір якого, за твердженнями позивача, останнім сплачено.

За правилами, встановленими ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, позивач є саме тією особою, до якої перейшло право вимоги страхового відшкодування, виплаченого страхувальникові на підставі Договору добровільного страхування.

Транспортний засіб - "AUDI" із державним номерним знаком НОМЕР_2 станом на момент настання ДТП, забезпечено відповідачем, як страховиком обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується полісом серії АО № 002854546 (далі - Договір обов`язкового страхування). Відповідно до Договору обов`язкового страхування, ліміт за шкоду заподіяну майну становить 130.000,00 грн., а франшиза - 2.600,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування від 17.07.2020 № 11/20159, яка залишена відповідачем без виконання.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Приписами статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що строк виконання грошового зобов`язання страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по виплаті особі страхового відшкодування, яка має право на отримання такого відшкодування, становить 90 днів з моменту отримання відповідної заяви.

Заява позивача на виплату страхового відшкодування від 17.07.2020 № 11/20159 отримана відповідачем 23.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

При цьому, до вказаної вище заяви позивачем не додано постанову про адміністративне правопорушення та визнання ОСОБА_2 винним у ДТП.

Відповідачем направлений на адресу позивача запит з від 06.08.2020 № 51-4696 з проханням надати таку постанову. Також у вказаному запиті відповідач повідомив про відстрочку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування до моменту отримання інформації, зазначеній у запиті.

Положеннями абзацу 5 пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Проте, позивачем не надано відповідь на направлений відповідачем запит з від 06.08.2020 № 51-4696 та не надано постанову про адміністративне правопорушення та визнання ОСОБА_2 винним у ДТП.

Таким чином, встановлений приписами статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк виконання грошового зобов`язання відповідача за Договором обов`язкового страхування не настав.

Вказані обставини свідчать про відсутність порушеного права позивача при зверненні до суду із вказаним позовом та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 та пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати позивача у вигляді витрат на правову допомогу, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац