РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2021Справа № 910/15212/19

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім"

вул. Героїв Космосу, буд. 2-Б, м. Київ, 03148

про стягнення 2 265 600,00 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

30.10.2019 Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білітім" про стягнення 2 265 600 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем здійснено поставку товару відповідно до Договору поставки №УГВ11581/30-18 від 22.11.2018 несвоєчасно із порушенням п. 5.1. Договору, що за у відповідності до п 7.10 Договору йому нараховані штрафні санкції загалом на суму 2 265 600 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/15212/19 від 04.11.2019 позовну заяву Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишено без руху.

11.11.2019 від Акціонерного товариства "Укргазвидобування" надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2019.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.12.2019.

13.01.2020 представником відповідача до суду подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Під час судового засідання, призначеного на 15.01.2020 судом ухвалено відкласти розгляд клопотання про зупинення провадження у справі до наступного судового засідання та продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні на 12.02.2020.

В судове засідання, призначене на 12.02.2020 з`явився представник позивача, проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі заперечив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим наказом по справі №910/13461/19.

04.12.2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛТІМ" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в якій відповідач повідомив, що обставини, які зумовили зупинення провадження у даній справі, усунуто, а саме рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/13461/19 від 13.05.2020 у задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовлено, зустрічний позов задоволено, а постановою Північного апеляційного Господарського суду від 21.10.2020 рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/13461/19 від 13.05.2020 скасовано в частині задоволення зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 суд вирішено поновити провадження у справі № 910/15212/19 та призначити підготовче засідання у справі №910/15212/19 на 20.01.2021.

Протокольною ухвалою суду від 20.01.2021 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.02.2021.

Протокольною ухвалою суду від 10.02.2021 судом оголошено перерву в судовому засіданні після дослідження доказів перед судовими дебатами до 24.02.2020.

У судове засідання, призначене на 24.02.2021 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

У судовому засіданні 24.02.2021 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування», Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Білтім» (далі - ТОВ «Білтім», Постачальник) укладено Договір поставки (закупівля товару за власні кошти) №УГВ11581/30- 18 від 22.11.2018 року, (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товар, зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна ціна договору вказується у Специфікації (далі - Специфікація), яка є Додатком №1 до Договору та є її невід`ємною частиною.

Згідно з п.5.1 Договору строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікаціях до цього Договору.

Пунктом 1 Специфікації №1 від 22.11.2018 року передбачено поставку 10 шт. автомобілів спеціальних - установка кислотної обробки свердловини АНЦ-32/50 на шасі КрАЗ-63221 на загальну вартість 48 000 000,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 3 Специфікації встановлено строк поставки товару протягом 180 календарних днів з дати укладання договору - 21.05.2019р.

На виконання умов Договору, Позивач направив на електронну адресу Відповідача () рознарядку від 28.11.2018 року №30/711, що підтверджується скріншотом.

Згідно з п.5.2 Договору обсяг поставки Товару (кожної партії Товару) визначається в рознарядках Покупця та узгоджується до поставки Товару. Відвантаження Товару проводиться тільки після отримання Постачальником рознарядки. Відвантаження Товару без рознарядки забороняється. Рознарядка Постачальнику може направлятися Покупцем в електронному вигляді на електронну адресу Постачальника, вказану в Розділі XIV даного Договору.

Таким чином, в обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що Позивач виконав всі необхідні дії, які передбачені договором.

Відповідно до акту приймання-передачі від 09.07.2019 року №8 Відповідач поставив 4 шт. автомобілів спеціальних - установка кислотної обробки свердловини АНЦ-32/50 на загальну вартість 19 200 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, Позивач вказує, що Відповідачем несвоєчасно поставлено 4 шт. Товару на загальну вартість 19 200 000,00 грн., чим порушено п.5.1 Договору.

02.08.2019 року, з метою досудового врегулювання спору щодо сплати пені та штрафу за несвоєчасну поставку Товару, згідно умов Договору №УГВ 11581/30-18 від 22.11.2018 року. Позивач направив на адресу Відповідача претензію №30.1-022-5411, але відповіді Постачальник не надав.

За твердженням Позивача, котрі не спростовані Відповідачем, штрафні санкції Постачальником, на момент звернення до суду, не сплачені.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2020 у справі №910/13461/19 за позовом Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛТІМ" про стягнення 2505073,97 грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛТІМ" до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" та Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень" про визнання банківської гарантії №22220/18-ГВ від 19.11.2018 такою, що не підлягає виконанню встановлено що «…місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що постачальник товару (ТОВ "Білтім") належним чином виконав свій обов`язок передбачений, у тому числі, умовами DDP Інкотермс 2010, щодо попередження представників покупця про готовність товару для поставки та, оскільки товар має особливе специфічне призначення, складну специфіку конструкції та має певну визначену комплектність та такий постачальник не міг здійснити поставку без підтвердження покупця, як вантажоотримувача, щодо готовності останнього на його отримання.

З підстав викладених вище, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що ТОВ "Білтім" не мав можливості вчасно поставити останню спірну партію Товару (4 шт.) лише через невчинення АТ "Укргазвидобування", як покупцем, необхідних належних дій щодо прийняття даної партій товару в строк передбачений в договорі, і як наслідок, ТОВ "Білтім" не може вважатись таким, що не належним чином виконав свої зобов`язання за договором, адже відбулось прострочення АТ "Укргазвидобування", як кредитора за договором.

Враховуючи вищевикладене, з матеріалів справи не вбачається факту порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Білтім" умов договору поставки щодо строків поставки товару.

Факт намагання виконати належним чином умови договору поставки з боку ТОВ "Білтім" підтверджується також і зверненням до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання виконати належним чином умови договору поставки від 22.11.2018 року № УГВ11581/30-18 шляхом прийняття товару в кількості 4 штуки - автомобіль спеціальний - установка кислотної обробки свердловини АНЦ-32/50 загальною вартістю 19 200 000 грн. (справа №910/7290/19)».

Наразі, суд зазначає, що частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», no. 24465/04, від 19.02.2009р., «Пономарьов проти України», no. 3236/03, від 03.04.2008р.).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення по справі №910/13461/19, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

З огляду на встановлені у справі №910/13461/19 обставини відсутності факту порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Білтім" умов договору поставки щодо строків поставки товару, позовні вимоги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білітім" 2 265 600 грн. 00 коп. штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач не довів належними та допустимими доказами свою правову позицію.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними належними доказами у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 10.03.2021

Суддя М.О. Лиськов