номер провадження справи 32/144/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021 Справа № 908/2649/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Колодій Н.А., розглянувши матеріали, при секретарі судового засідання Зеленцовій К.Ю.

За позовом Фізичної особи - підприємця Клопижнікова Євгена Сергійовича, ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Фізичної особи підприємця Рахімі Вахіда Рахман, ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 1373748 грн 27 коп.

За зустрічним позовом Фізичної особи підприємця Рахімі Вахіда Рахман, ( АДРЕСА_2 )

до відповідача Фізичної особи - підприємця Клопижнікова Євгена Сергійовича, ( АДРЕСА_1 )

про визнання недійсним п. 8.3 договору оренди торгової площі від 28.08.2019 №08/2019

За участю представників:

Від позивача: Марчевський Д.І., свідоцтво ЗП 002005 від 12.02.2019

Від відповідача : Непомнящий Я.В., свідоцтво ЗП 001452 від 30.10.2017

СУТЬ СПОРУ

15.10.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Клопижнікова Євгена Сергійовича про стягнення з Фізичної особи підприємця Рахімі Вахіда Рахман 1373748,27грн, що складається з 4819,79грн суми пені та 1368928,48грн штрафу.

Разом з позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позовних вимог, шляхом накладення арешту у межах ціни позову на грошові кошти у сумі 1373748 грн 27коп., що знаходяться на розрахункових рахунках Фізичної особи підприємця Рахімі Вахіда Рахман відкритих в банківських установах, а також на все рухоме та нерухоме майно, яке належить Фізичній особі підприємцю Рахімі Вахіду Рахман.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву та заяву про забезпечення позовних розподілено до розгляду судді КолодійН.А.

Ухвалою суду від 19.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №908/2649/20. Присвоєно справі номер провадження 32/144/20. Підготовче засідання та розгляд заяви про забезпечення позовних вимог призначено на 12.11.2020.

12.11.2020 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначає, що договір №08/2019 від 28.08.2019, у відповідності до п. 18.1 розірвано та просить суд стягнути з відповідача 26258,87грн заборгованості з орендної плати за період 01.09.2020 по 19.09.2020, 4819, 79 грн пені, 1636468,48грн штрафних санкцій.

Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог судом прийнята до розгляду, про що винесено відповідну ухвалу суду.

30.11.2020 до канцелярії Господарського суду Запорізької області надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним п. 8.3 договору оренди торгової площі від 28.08.2019 № 08/2019.

Ухвалою суду від 01.12.2020 судом прийнята зустрічна позовна заява до спільного розгляду з первісним позовом. Підготовче засідання відкладено на 09.12.2020. Заяву про забезпечення позовних вимог залишено без задоволення, про що винесено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою від 09.12.2021 судом закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 11.01.2021 В судовому засіданні оголошувалась перерва до 02.02.2021 та 09.02.2021.

09.02.2021 засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

01.12.2021 від відповідача Фізичної особи підприємця Рахімі Вахіда Рахман надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідачем визнані частково. А також, викладені заперечення щодо заяви позивача про забезпечення позовних вимог.

На виконання вимог суду 01.12.2020 від позивача за зустрічним позовом надійшли засвідчені копії правочинів на підставі яких ФОП Клопижніков Є.С набув право орендодавця за договором оренди торгівельної площі № 08/2019 від 28.08.2019 (долучені до матеріалів справи).

09.12.2020 до канцелярії Господарського суду Запорізької області надійшов відзив на зустрічну позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву (долучені до матеріалів справи).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою - підприємцем Клопижніковим Євгенієм Сергійовичем (надалі - позивач за зустрічним позовом) та Фізичною особою підприємцем Рахімі Вахідом Рахман (надалі - відповідач за зустрічним позовом або орендар) був укладений договір оренді торгівельної площі №08/2019 від « 28» серпня 2019 року.

Згідно умов якого ФОП Клопижніков Є.С. передає, а ФОП Рахімі В.Р. приймає у тимчасове строкове платне користування визначену Торгівельну площу (надалі - Торгівельна площа), розташовану у нежитловому приміщенні за адресою; м. Запоріжжя, вул.Павлокичкаська (Орджонікідзе), буд. 15-А. приміщення №98, а ФОП Рахімі В.Р. зобов`язується прийняти Торгівельну площу та сплачувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п. 2.1. договору, строк оренди торгівельної площі за договором встановлено з 28.08.2019 по 28.02.2022.

Відповідно до п. 3.1. договору розмір місячної орендної плати за оренду торгівельної площі за цим договором визначено за згодою сторін та визначається у національній валюті України - гривні.

Відповідно до п. 3.2. договору загальна місячна орендна плата (за один повний календарний місяць оренди Торгівельної площі) у періоді з 01.10.2019 року по 31.12.2019 рік за цим договором становить суму у розмірі 49000 (сорок дев`ять тисяч) гривень 00 копійок на місяць.

Сторони встановили, що орендна плата за повний календарний місяць оренди Торгівельної площі у періоді з 01.01.2020 року по 31.12.2020 рік збільшується на 5% та становить 51450 (п`ятдесят одна тисяча чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок на місяць.

Орендна плата визначається у додатку №3 до даного договору (у разі зміни орендної плати додаток №3 змінюється).

Відповідно до п. 3.4. договору Орендна плата за використання Торгівельної площі самостійно заздалегідь здійснюється ФОП Рахімі В.Р. щомісячно шляхом ЇЇ безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок ФОН Клопижніков Є.С. до 25 (двадцять п`ятого) числа місяця, що йде перед місяцем за який вноситься орендна плата. Орендодавець має право виставляти рахунки орендарю на сплату орендної плати. Не виставлення таких рахунків не звільняє орендаря від сплати орендної плати.

Відповідно до п. 3.5. договору у разі ненадходження коштів від ФОП Рахімі В.Р. на розрахунковий рахунок ФОП Клопижніков Є.С. у строк, визначений у п.3.4 даного договору на протязі 2 (двух) наступних днів, до 27 (двадцять сьомого) числа місяця, що йде перед/місяцем за який вноситься орендна плата, право на використання торгівельної площі не виникає.

Відповідно до п. 3.6. договору у день підписання сторонами цього договору ФОП Рахімі В.Р. зобов`язується здійснити оплату орендної плати за перший повний місяць оренди у розмірі 169 000 (сто шістдесят дев`ять тисяч) гривень 00 копійок, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП Клопижніков Є.С.

У день підписання даного договору ФОН Рахімі В.Р. зобов`язується здійснити оплату суми у розмірі 56 725 (п`ятдесят шість тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок, як Авансовий платіж за оренду торгівельної площі в рахунок орендної плати за останній місяць оренди торгівельної площі за цим договором (далі по тексту - «Авансовий платіж).

На виконання умов договору, згідно з актом приймання-передачі від 01.09.2019 (додаток № 1 до договору) орендодавець передав орендарю торгівельну площю розташовану у нежитловому приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, вул.Павлокичкаська (Орджонікідзе), буд. 15-А. приміщення №98.

Відповідно до п. 6.2.2. договору ФОП Рахімі В.Р. зобов`язаний сплачувати орендну плату за цим договором в порядку та у розмірі, встановлених цим договором.

Відповідно до п. 8.2. договору у випадку несплати ФОП Рахімі В.Р. орендної плати та відшкодувань по оплаті спожитих комунальних послуг в строки, встановлені даним договором, ФОП Рахімі В.Р. зобов`язаний виплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 8.3. договору за прострочення виконання чи невиконання орендарем обов`язків, передбачених п.6.2. цього договору, ФОП Рахімі В.Р. сплачує орендодавцю штраф у розмірі, подвійної денної орендної суми за кожен день фактичного порушення, та компенсує орендодавцю завдані цим збитки в повному обсязі.

Внаслідок неналежного виконання умов договору позивач за первісним позовом звернувся до суду про стягнення заборгованості з орендної плати та неустойки (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

ФОП Рахімі В.Р. - відповідач за первісним позовом подав зустрічну позовну заяву про визнання недійсним п. 8.3 договору оренди торгової площі від 28.08.2019 №08/2019, на підставі якого позивачем за первісним позовом нараховано штраф.

Суд вважає за необхідне в першу чергу розглянути зустрічний позов про визнання недійсним пункт 8.3 договору оренди торгової площі від 28.08.2019 №08/2019 та надати правову оцінку заявленим вимогам.

Оцінивши представлені документальні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до п. 2 вказаної постанови судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частини перша, сьома статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина друга статті 180 ГК України).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша статті 181 ГК України).

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, Касаційний господарський суд відзначає, що вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Позивач, у якості підстави для визнання п. 8.3 договору недійсним, зазначає, що договором встановлені подвійні штрафні санкції (пеня та штраф), що суперечить вимогам Цивільного кодексу України та статті 61 Конституції України, яка забороняє притягнення учасника господарських відносин до юридичної відповідальності двічі одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, враховуючи, що пунктом 8.2 договору оренди сторони встановили відповідальність орендаря за порушення строків сплати орендної плати, у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від простроченої суми за кожен день прострочення, стягнення інших видів неустойки саме за порушення строків сплати орендної плати с подвійним стягненням, що прямо заборонено Законом.

Проте, суд не погоджується з такими висновками позивача виходячи з наступного.

Згідно із ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

За приписами ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

В пунктах 2-3 статті 549 Цивільного кодексу України законодавець зазначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як свідчать матеріали справи учасники правочину в п. 8.2 договору узгодили, що у випадку несплати ФОП Рахімі В.Р. орендної плати та відшкодувань по оплаті спожитих комунальних послуг в строки, встановлені даним договором, ФОП Рахімі В.Р. зобов`язаний виплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 8.3. договору за прострочення виконання чи невиконання орендарем обов`язків, передбачених п. 6.2. цього договору, ФОП Рахімі В.Р. сплачує орендодавцю штраф у розмірі, подвійної денної орендної суми за кожен день фактичного порушення, та компенсує орендодавцю завдані цим збитки в повному обсязі.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, під час укладення договору оренди торгівельної площі № 08/2019 від 28.08.2019 сторони діяли вільно при повному розумінні своїх дій та на власний розсуд, а сам договір вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на настання реальних правових наслідків. При цьому умови пункту 8.3 договору були погоджені сторонами.

За таких обставин суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18).

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача за зустрічним позовом щодо невірного застосування (розрахунку) суми штрафу за кожен день фактичного порушення, як то визначено сторонами в п. 8. 3 договору, але разом з тим доходить висновку, що це не тягне за собою недійсності даного пункту договору в цілому.

Таким чином, взявши до уваги надані суду докази та врахувавши позиції сторін у справі, суд відмовляє в задоволенні зустрічної позовної вимоги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати за подачу зустрічної позовної слід залишити за позивачем.

Щодо первісних позовних вимог про стягнення з ФОП Рахімі В.Р. орендної плати в розмірі 26258,98грн за період з 01.09.2020 по 19.10.2020, суми пені в розмірі 4819,79грн та суми штрафу в розмірі 1636468,48грн, суд зазначає наступне :

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором оренди торгівельної площі № 08/2019 від 28.08.2019, який за своєю юридичною природою є договором оренди.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач (за первісним позовом) вказує на те, що внаслідок неналежного виконання умов договору по сплаті орендних платежів позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 4819,79грн та штрафу в розмірі 1368928,48грн.

В процесі розгляду справи позивачем за первісним позовом була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму орендної плати в розмірі 26258,98грн за період з 01.09.2020 по 19.10.2020, суму пені в розмірі 4819,79грн та суму штрафу в розмірі 1636468,48грн.

Мотивуючи позовні вимоги про стягнення суми орендної плати в розмірі 26258,98грн позивач вказує на те, що пунктом 18.1 договору оренди відповідач (за первісним позовом) має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір шляхом направлення відповідного письмового повідомлення про це іншій стороні за 30 днів.

Листом від 01.09.2020 ФОП Рахімі В.Р. (відповідач за первісним позовом) повідомив позивача про те, що орендоване ним приміщення буде повернуто орендарю, у порядку розділу 8 договору, за актом приймання-передачі 30.09.2020. Враховуючи те, що орендоване приміщення не було повернуто відповідачем у строк визначений у листі ФОП Рахімі В.Р., орендодавець 19.10.2020 склав акт приймання - передачі та направив його на адресу відповідача (докази надіслання долучені до матеріалів справи).

Щодо розміру позовних вимог про стягнення орендної плати, позивач зазначив: що відповідно до п. 3.6. договору оренди відповідач здійснив оплату суми у розмірі 56725,00грн, як авансовий платіж за оренду торгівельної площа в рахунок орендної плати за останній місяць оренди. Сума заборгованості за орендну плату становить 82983, 87грн - 56725,00 (авансовий платіж) = 26258,87грн (за період повний місяць вересня та 19 днів жовтня).

Відповідач заперечив проти пред`явленої до стягнення суми орендної плати, вказуючи на те, що підстави для стягнення орендної плати за вересень відсунуті, оскільки лист від 01.09.2020 про розірвання договору позивачем був отриманий 01.09.2020, про що свідчить його підпис на екземплярі, що наданий відповідачем до матеріалів справи.

Позивач заперечив проти викладених відповідачем обставин.

Відповідно до п. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд погоджується з позицією позивача, оскільки відповідачем не надано суду належних доказів того, що даний лист отриманий відповідачем, так як відмітка "отримано" без зазначення даних особи, яка начебто його отримала не може бути прийнята як належний доказ. Доказів передачі орендованого приміщення в уставлений в договорі та листі від 01.09.2020 строк відповідачем суду не надано.

Враховуючи те, що останній платіж за орендоване приміщення відповідачем було проведено 27.07.2020, за серпень 2020, а акт приймання передачі торгівельної площі датований позивачем 19.10.2020, суд дійшов висновків про доведеність позовних вимог щодо стягнення орендної плати в сумі 26258,87грн за період: повний місяць вересня та 19 днів жовтня.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору може бути річ, яка має індивідуальні ознаки та зберігає свій первісний вигляд при багаторазовому використанні. Аналогічне визначення є у Господарському кодексі: за договором оренди орендодавець передає орендарю на певний строк майно за плату для здійснення господарської діяльності. У користування передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), яке не втрачає у процесі використання споживчої якості (ст. 283 Господарської кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 ст. 193 ГК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 73 ПІК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України докази повинні бути належні, допустимі, достовірні та достатніми.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимог про стягнення орендної плати в розмірі 26258,87грн пред`явлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем пред`явлена до стягнення сума заборгованості з урахуванням штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк встановлений договором, або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України, вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 8.2. договору у випадку несплати ФОП Рахімі В.Р. орендної плати та відшкодувань по оплаті спожитих комунальних послуг в строки, встановлені даним договором, ФОП Рахімі В.Р. зобов`язаний виплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Враховуючи те, що орендні платежі проводились ФОП Рахімі В.Р. з порушенням строків, передбачених у договорі, позивачем пред`явлена до стягнення сума пені в розмірі 4819,79грн.

Відповідач частково заперечив проти пред`явленої до стягнення суми пені, визнавши дані вимоги в сумі 3301,59грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що сума пені за пред`явлені позивачем періоди підлягає частковому задоволенню в сумі 4398,19грн. В решті пред`явленої до стягнення суми пені слід відмовити, як пред`явленій необґрунтовано.

Крім того, позивачем пред`явлена до стягнення сума штрафу в розмірі 1636468,48грн.

Відповідно до п. 8.3. договору за прострочення виконання чи невиконання орендарем обов`язків, передбачених п.6.2. цього договору, ФОП Рахімі В.Р. сплачує орендодавцю штраф у розмірі, подвійної денної орендної суми за кожен день фактичного порушення, та компенсує орендодавцю завдані цим збитки в повному обсязі.

Відповідач заперечив проти пред`явленої до стягнення суми штрафу в повному обсязі, вважає, що п. 8.3 договору передбачає подвійне стягнення та не підлягає застосуванню в силу його невідповідності ст. 61 Конституції України. В відзиві на позовну заяву відповідач звертає увагу суду на те, що п. 8.2 договору оренди сторони встановили відповідальність орендаря за порушення строків сплати орендної плати, у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від простроченої суми за кожен день прострочення стягнення інших видів неустойки саме за порушення строків сплати орендної плати є подвійним стягненням , що прямо заборонено законом.

Оцінивши позовні вимоги щодо стягнення суми штрафу та взявши до уваги заперечення відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Так, розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня, її розмір та порядок нарахування встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232, ч. 2 ст. 343 ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Так, відповідно до приписів вказаних норм Законів пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України),

Разом з цим, чинним законодавством визначено, що розмір пені, у випадку якщо порушені строки виконання грошових зобов`язань, не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Що ж стосується штрафу то його розмір та спосіб нарахування визначений ч.2 ст. 549 ч. 4 ст. 231 ГК України де зазначено, що розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже різниця між пенею та штрафом полягає, зокрема, у способі їх нарахування, так пеня носить триваючий характер та нараховується за порушення строків за увесь час, протягом якого грошове зобов`язання залишається невиконаним, а штраф нараховується за порушення умов зобов`язання тобто, безпосередньо за конкретний факт невиконання господарського зобов`язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, а також приписами ст. 546 ЦК України, ст. 231 ГК України.

Як зазначено у п. 8.3 договору оренди, за прострочення виконання чи невиконання орендарем обов`язків передбачених п.6.2 цього договору, ФОП Рахімі В.Р. сплачує орендодавцю штраф у розмірі подвійної денної орендної суми за кожен день фактичного порушення та компенсує орендодавцю завдані цим збитки в повному обсязі.

Таким чином, за факт порушення зобов`язань настає відповідальність у вигляді штрафу, що нараховується відповідно до приписів ч.2 ст. 549 ч. 4 ст. 231 ГК України.

У частині 6 ст. 231 ГК України прямо вказано про те, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 2 ст. 343 ГК України, яка кореспондується з ст. 3 ЗУ "'Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", визначено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з цим, пунктом 8.3 договору, передбачено нарахування (штрафу) не за сам факт порушення а за строк, протягом якого таке порушення тривало.

Хоча законом і передбачено вільний вибір умов договору, разом з тим закон обмежує право сторін на визначення умов, що суперечать приписам законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, враховуючи, що пунктом 8.2 договору оренди сторони встановили відповідальність орендаря за порушення строків сплати орендної плати, у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від простроченої суми за кожен день прострочення, суд дійшов висновку про застосування до відповідача штрафу, передбаченого у п. 8.3 договору, розрахувавши його саме за факт порушення зобов`язань у розмірі 3430,00грн.

В решті пред`явленої до стягнення суми штрафу відмовити, як розрахованій з порушенням норм діючого законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, в частині задоволених вимог слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 46, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи - підприємця Клопижнікова Євгена Сергійовича до Фізичної особи підприємця Рахімі Вахіда Рахман про стягнення 1667547 грн 14 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця Рахімі Вахіда Рахман, ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Клопижнікова Євгена Сергійовича, ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

- 26 258 (двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 87коп. суму орендної плати,

- 4398 (чотири тисячі триста дев`яносто вісім) грн 19 коп. суму пені,

- 3430 (три тисячі чотириста тридцять) грн 00коп. суму штрафу;

- 511 (п`ятсот одинадцять) грн 30 коп. суму судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову Фізичної особи підприємця Рахімі Вахіда Рахман ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Фізичної особи - підприємця Клопижнікова Євгена Сергійовича, ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання недійсним п. 8.3 договору оренди торгової площі від 28.08.2019 №08/2019 відмовити.

Повний текст рішення оформлено і підписано « 12» березня 2021.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій