ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.03.2021 Справа № 920/127/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., за участю секретаря судового засідання Молодецької В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи №920/127/21

за позовом: Селянського (фермерського) господарства "Весна" (42080, Сумська область, Роменський район, с. Волошнівка, пров. Покровської, 9, ),

до відповідача: Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області (42087, Сумська область, Роменський район, с. Андріяшівка, вул. Соборна, 11, ),

про визнання права постійного користування земельною ділянкою,

представники учасників справи:

Від позивача - адвокат Сенча О.О.

Від відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача - Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області та просить визнати за позивачем право постійного користування земельною ділянкою площею 38,2569 га, кадастровий номер :01:004:0317, для ведення фермерського господарства, розташованою на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, яка була надана в постійне користування ОСОБА_1 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 21.03.2001 року серії СМ №00051 на підставі рішення Роменської районної ради народних депутатів Роменського району Сумської області від 27.12.2000 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що спірна земельна ділянка була надана в постійне користування ОСОБА_1 (колишньому засновнику СФГ) на підставі рішення Роменської районної ради народних депутатів від 27.12.2000, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а на ім`я ОСОБА_1 21.03.2001 був виданий державний акт на право постійного користування. У разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Ухвалою суду від 12.02.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.03.2021.

02.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву № 161/05-34 від 25.02.2021 Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, в якому погоджується з наданою позивачем правової оцінкою обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги і вважає позовні вимоги правомірними. Розгляд справи просить провести за відсутності представника відповідача в засіданні суду.

Представник позивача 03.03.2021 подав клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, зокрема, інформаційну довідку з ДРРП № 244634780 від 16.02.2021, архівний витяг вих..№41/04-02(м) від 03.02.2021 з Рішення 16 сесії 23 скликання Роменської районної ради від 27.12.2000 та поштовий конверт з відмоткою про відправлення. Зазначені документи судом оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч.3 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки відповідачем фактично визнані позовні вимоги, суд вважає за доцільне розглянути справу за наявними матеріалами у підготовчому засіданні.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Роменської районної ради народних депутатів Роменського району Сумської області від 27.12.2000 громадянину ОСОБА_1 було надано в постійне користування земельну ділянку загальною площею 38,2569 га, для створення селянського (фермерського) господарства на території Волошнівської сільської ради за рахунок земель запасу району.

На підставі вказаного рішення гр. ОСОБА_1 був виданий Державний акт на право постійного користування землею серії СМ № 00051 від 21.03.2001, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 52.

27.03.2001 зареєстроване Селянське (фермерське) господарство "Весна", що вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 24.09.2018 і складено актовий запис про смерть № 07 від 24.09.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Згідно із частиною першою статті 51 Земельного кодексу України (у редакції Закону, на момент створення СФГ «Весна») громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень статті 7 Земельного кодексу України користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно із частиною першою статті 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Судом встановлено, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення ФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-XII "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції Закону від 23 липня 1993 року № 3312-XII; втратив чинність 29 липня 2003 року - з моменту набрання чинності Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV "Про фермерське господарство") після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Таким чином, законодавством, чинним на момент створення СФГ "Весна", було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

19 червня 2003 року було прийнято новий Закон України № 937-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон № 937-IV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону № 937-IV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону № 937-IV).

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи.

З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

Так, статтею 141 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 01.04.2018, на момент смерті ОСОБА_1 ) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (як чинному на момент створення СФГ "Весна", так і з 01 січня 2002 року й до сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника СФГ відсутня.

З урахуванням викладеного, у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством, до якого воно перейшло після створення фермерського господарства.

Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18.

Як встановлено судом, після отримання громадянином ОСОБА_1 . Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, останнім засновано СФГ "Весна", яке зареєстроване як юридична особа.

Тобто у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою з дня державної реєстрації СФГ воно набуло права та обов`язки землекористувача .

22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України від 25 жовтня 2001 року щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, оскільки використання у ній терміна "набувають" (який означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь") вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення).

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України від 25 жовтня 2001 року не є суб`єктом такого права. Громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц та у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18.

Враховуючи викладене, право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до СФГ "Весна", не припинилося ані через смерть засновника, ані через зміни у земельному законодавстві.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та правомірними, задовольняє позов шляхом визнання за Селянським (фермерським) господарством "Весна" право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 38,2569 га, кадастровий номер :01:004:0317, для ведення фермерського господарства, розташованою на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, яка була надана в постійне користування ОСОБА_1 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 21.03.2001 року серії СМ №00051 на підставі рішення Роменської районної ради народних депутатів Роменського району Сумської області від 27.12.2000 року.

Враховуючи те, що позивачем не заявлено про стягнення судового збору з відповідача, суд, сплачений судовий збір, залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати за Селянським (фермерським) господарством "Весна" (42080, Сумська область, Роменський район, с. Волошнівка, пров. Покровської, 9, ) право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 38,2569 га, кадастровий номер :01:004:0317, для ведення фермерського господарства, розташованою на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, яка була надана в постійне користування ОСОБА_1 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 21.03.2001 року серії СМ №00051 на підставі рішення Роменської районної ради народних депутатів Роменського району Сумської області від 27.12.2000 року.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 15.03.2021, у зв`язку з відрядженням судді.

Суддя О.Ю. Соп`яненко