ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2021 Справа № 917/36/21

Суддя господарського суду Полтавської області Ореховська О.О. при секретарі судового засідання Кобець Н. С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовною заявою Управління поліції охорони в Полтавській області, 36014, м. Полтава, вул. Зигіна, 32а,

до Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт", 36007, м. Полтава, вул. Заводська, 16,

про стягнення 512 985,61 грн.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення ( без виклику) сторін.

ВСТАНОВИВ:

Управління поліції охорони в Полтавській області (позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 39/21 від 06.01.2021р.) до Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 512 985,61 грн., з яких: 480 480,00 грн. - сума основного боргу за послуги охорони згідно Договору № Пл-357/20 від 29.01.2020 р., 5 723, 18 грн. пені, 9 609, 60 грн. штрафу, 13 549, 54 грн. інфляційних збитків та 3 623, 29 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем договірних зобов"язань в частині оплати послуг з охорони, внаслідок чого, на підставі приписів чинного законодавства та умов Договору, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача заборгованість за договором, пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021р. даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.01.2021р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/36/21. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (без виклику) учасників справи та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Зазначена ухвала суду від 11.01.2021р. направлена сторонам у справі та отримана позивачем, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення ( а.с.49).

Ухвала суду, надіслана відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві та відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - м. Полтава, вул. Заводська, 16 повернулася до суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній" (а.с.45-48).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7 ГПК України).

Заява (письмове повідомлення ) відповідача про зміну місця проживання в матеріалах справи відсутня.

За змістом ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ст. 232 ГПК України судовим рішенням є, зокрема, ухвали суду.

Отже, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 11.01.2021р. вважається врученою відповідачу.

Також, ухвала господарського суду Полтавської області від 11.01.2021р. по даній справі розміщена в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Ухвалою суду від 11.01.2021р. було встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема, було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідач відзив на позов та контррозрахунок заборгованості за договором, пені, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами по справі.

Під час розгляду справи судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Між Управлінням поліції охорони в Полтавській області (далі - Позивач, Виконавець, Охорона, УПО) та Державним підприємством "Полтавське управління геофізичних робіт" (далі - Відповідач, Замовник) 29 січня 2020 року було укладено Договір про фізичну охорону об`єкта № Пл-357/20 (далі - Договір, а.с.6-12).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, слідуюче:

- Замовник передає належне йому майно, яке зберігається у відокремлених приміщеннях (будівлях), земельних ділянках, що розташовані за адресою Полтавський район, с. Коломацьке, що охороняється (далі - Об`єкт) під фізичну охорону, а Виконавець зобов`язується здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення схоронності цілісності майна Замовника на Об`єкті з метою відвернення безпосередніх посягань на нього, припинення несанкціонованого Замовником доступу сторонніх осіб до майна на Об`єкті, збереження його фізичного стану і забезпечення здійснення Замовником всіх належних йому повноважень щодо майна. Замовник зобов`язується виконувати передбачені Договором правила майнової безпеки і щомісячно сплачувати Виконавцю встановлену плату (п.1.1);

- Система охорони Об`єкта та розташування постів визначається Виконавцем і узгоджується із Замовником за підсумками обстеження Об`єкта, про що Сторонами складається акт обстеження Об"єкта, який є невід"ємною частиною Договору (п.1.3);

- Про виконання Замовником вимог, включених до акта обстеження Об`єкта, уповноваженими представниками Сторін складається відповідний акт (п.1.3.2);

- Ціна охоронних послуг за Договором на кожний окремий місяць розраховується Сторонами на підставі Акту виконаних робіт відповідно до кількості годин надання цих послуг у кожному окремому місяці та їх вартості (п.3.2);

- Оплата за послуги Виконавця здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Виконавця у розмірі, визначеному згідно з пунктом 3.2. Договору (п.3.5);

- Датою оплати вважається дата зарахування коштів Замовника на банківський рахунок Виконавця (п.3.6);

- Підписаний сторонами Акт про надання Послуг є підтвердженням надання Послуг Виконавця Замовникові. Акти надаються Виконавцем до 20 числа місяця, наступного за звітним. Акт про надання послуг складається і підписується сторонами протягом 5 робочих днів з дня його отримання (п.4.2.11);.

- У випадку несвоєчасної (неповної-) оплати послуг за договором, Замовник сплачує Охороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ ( що діяла в період, за який нараховується пеня) від суми простроченої плати за кожний день прострочення платежів (п.8.1)

- У разі порушення Замовником зобов"язань , визначених у пункті 3.5.Договору , він сплачує Виконавцю погоджену Сторонами неустойку (штраф) у розмірі 1 відсотків від суми невиконання своєчасно зобов`язання. Якщо порушення, про яке йде мова в цьому пункті, будуть систематичними (два і більше рази). Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі 2 відсотків від суми своєчасно не виконаного зобов`язання (п.8.2).

- Цей договір набуває чинності з моменту підписання і поширює дію на відносини що фактично склалися між сторонами з 00.00 год. 01.02.2020 до 24.00 год. 31.12.2020 року (п.10.1).

До Договору сторонами підписані Додатки (а.с.12-14):

- №1 Протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони;

- №2 Дислокація об"єкта;

- №3 Розрахунок вартості охорони об"єкта;

- №4 Акт про виставлення охорони на об"єкті;

- №5 Акт про зняття охорони з об"єкта .

За даними позивача за вересень 2020 р., жовтень 2020 р. та листопад 2020 р. заборгованість відповідача за надані послуги з охорони складає 480 480,00 грн. (розрахунок - а.с.23).

12 жовтня 2020р. Управлінням поліції охорони в Полтавській області на адресу Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" було направлено претензію (вих. №3440/43/36/01-2020) про оплату послуг за липень, серпень, вересень 2020 року (а.с. 18).

11 листопада 2020 року позивачем було направлено претензію відповідачу (вих. №3727/43/36/01-2020) про оплату послуг за серпень, вересень, жовтень 2020р. в розмірі 485 760,00 грн. (а.с.19).

15 грудня 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію (вих. №4098/43/36/01-2020) про оплату послуг за вересень, жовтень та листопад 2020р. в розмірі 480 480,00 грн. (а.с.21). Відповідачем залишені вказані претензії без реагування.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 512 985,61 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов Договору №Пл-357/20 про фізичну охорону об"єкта укладеного між сторонами 29.01.2020р., з яких: 480 480,00 грн. - основний борг; 5 723,18 грн. - пені, 9 609,60 грн. - штрафу, 3 623,29 грн. - 3% річних, 13 549,54 грн. - інфляційних нарахувань (розрахунки а.с. 23-24).

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно за приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач в період з вересня 2020р. по листопад 2020р. надав відповідачу послуги з охорони на суму 480 480,00 грн., що підтверджується актами прийому-здачі наданих послуг (а.с.15-17).

Акт прийому-здачі наданих послуг за вересень 2020 р. №Пл-0000390 від 30.09.2020р. на суму 158 400,00 грн. ( а.с.15), акт прийому-здачі наданих послуг за жовтень 2020 р. №Пл-0000439 від 31.10.2020р. на суму 163 680,00 грн. ( а.с. 16) та акт прийому-здачі наданих послуг за листопад 2020 р. №Пл-0000483 від 30.11.2020р. ( а.с. 17) на суму 158 400,00 грн., які відповідно до п.4.2.11 Договору є підтвердженням надання послуг Виконавця Замовникові, складені та підписані сторонами без жодних зауважень, скріплені печатками сторін Договору .

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не оплатив вартість наданих послуг, заборгованість останнього склала 480 480,00 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення відповідач не надав, тому позовні вимоги про стягнення 480 480,00 грн. основного боргу підтверджені матеріалами сплави та задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2 Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної (неповної-) оплати послуг за договором, Замовник сплачує Охороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який нараховується пеня) від суми простроченої плати за кожний день прострочення платежів.

Відповідно до п. 3.5 Договору оплата послуг за Договором здійснюється Замовником ( відповідачем) кожного місяця, після підписання Сторонами актів виконаних робіт.

Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі порушення Замовником зобов`язань, визначених у пункті 3.5. цього Договору, він сплачує Виконавцю погоджену Сторонами неустойку (штраф) у розмірі 1 відсотків від суми невиконання своєчасно зобов`язання. Якщо порушення, про яке йде мова в цьому пункті, будуть систематичними (два і більше рази). Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі 2 відсотків від суми своєчасно не виконаного зобов`язання.

Тобто, умовами Договору сторони погодили застосування у разі несвоєчасної оплати послуг пені та штрафу одночасно.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові 02.04.2019р. у справі №917/194/18, одночасне стягнення штрафу та пені не є притягненням до подвійної відповідальності та не суперечить ст. 61 Конституції України. Наведена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, відповідно до якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно із ст.549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору № Пл-357/20 від 29.01.2020р. і є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені та штрафу) відповідно до п.8.2. Договору.

Позивач на підставі умов Договору заявив до стягнення з відповідача пеню в загальній сумі 5 723,18 грн. ( розрахунок - а.с. 23), з яких: за прострочку платежу за послуги з охорони за вересень 2020 р. у період з 26.10.2020 р. по 31.12.2020 р. в сумі 3 479, 61 грн., за прострочку платежу за послуги з охорони за жовтень 2020 р. у період з 26.11.2020 р. по 31.12.2020 р. в сумі 1 931, 96 грн. та за прострочку платежу за послуги з охорони за листопад 2020 р. у період з 26.12.2020 р. по 31.12.2020 р. в сумі 311, 61 грн.. Також позивачем нарахований та заявлений до стягнення штраф у розмірі 9 609,60 грн.

( розрахунок - а.с 23).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 5 723,18 грн. в межах періодів, які визначені позивачем та штрафу в розмірі 9 609,60грн., судом встановлено його правильність та відповідність вимогам умов Договору та чинного законодавства України.

Перевірка правильності розрахунків здійснена за допомогою калькулятора підрахунку штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон".

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 13 549,54 грн., які нараховані позивачем за період з01.09.2020р. по 01.12.2020р. на загальну суму основного боргу за послуги з охорони в сумі 480 480, 00 грн. за вересень, жовтень, листопад 2020 р. (розрахунок - а.с.24).

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат нарахованих позивачем за період з 01.09.2020р. по 01.12.2020р. суд встановив, що позивач при здійсненні розрахунку невірно визначив періоди існування заборгованості щодо кожного щомісячного платежу за послуги з охорони та здійснив відповідні нарахування на загальну суму основного боргу - 480 480, 00 грн., що становить заборгованість за вересень, жовтень, листопад 2020 р. без врахування строку виникнення прострочки платежу щодо кожного окремого помісячного платежу.

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення, і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи й не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

У кредитора, згідно з частиною вказаної другою статті ЦК України, є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19).

При зменшенні суми боргу в конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн) до уваги береться сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції в цьому місяці (для прикладу « і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: «Х» * «і-1» 100 грн. = «ЗБ», де «Х» залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» офіційно встановлений індекс інфляції в розрахунковому місяці та 100 гривень умовна сума погашення боргу в цьому місяці, а «ЗБ» залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції в цьому місяці та часткового погашення боргу в цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який множиться на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості в поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду множиться послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості з остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням вказаної послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем при обрахуванні інфляційних втрат невірно визначені періоди прострочки кожного окремого платежу по оплаті послуг з охорони, і неправомірно нараховані інфляційні втрати за період з 01.09.2020р. по 01.12.2020р. на загальну суму основного боргу - 480 480, 00 грн. позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних (розрахунок - а.с.24), судом встановлено, що позивачем неправомірно нараховані 3% річних за період з 01.09.2020 р. по 01.12.2020 р. на загальну суму основного боргу по оплаті послуг з охорони - 480 480, 00 грн. без врахування строку виникнення прострочки платежу щодо кожного окремого помісячного платежу , а також з огляду на ту обставину, що станом на 01.09.2020 р. заборгованість в сумі 480 480, 00 грн. за вересень, жовтень, листопад 2020 р. ще не існувала ( п. 3.5 Договору визначає, що оплата послуг за Договором здійснюється Замовником ( відповідачем) кожного місяця, після підписання Сторонами актів виконаних робіт...) .

З огляду на вищенаведене позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних не є є правомірними та задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 480 480,00 грн. основного боргу за послуги охорони згідно Договору № Пл-357/20 від 29.01.2020 р., 5 723, 18 грн. пені та 9 609, 60 грн. штрафу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 231-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -.

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" (36007, м. Полтава, вул. Заводська, 16, ) на користь Управління поліції охорони в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Зигіна, 32а, ) 480 480,00 грн. - основного боргу за Договором про фізичну охорону об`єкта № Пл-357/20 від 29.01.2020р , 5 723,18 грн. пені, 9 609,60 грн. - штрафу, а також витрат по платі судового збору в розмірі 7 437,19 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення підписано 16.03.2021 р.

Суддя Ореховська О.О.