ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2021 р. Справа№ 910/14130/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.12.2020

у справі № 910/14130/20 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум Ріелті"

до: 1. Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк";

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсними результатів відкритих торгів (аукціону), протоколу електронного аукціону та визнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

В жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптимум Ріелті» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про визнання недійсними результатів відкритих торгів (аукціону), протоколу електронного аукціону та визнання недійсним договору.

Ухвалою від 16.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" здійснювати відчуження у будь-який спосіб, в тому числі шляхом відступлення, прав вимоги за Іпотечним договором від 23.07.2008, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Лавренюк С.М. за реєстровим № 1082, які були набуті/отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" за Договором № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідченим Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 619.

Заява обґрунтована такими доводами:

- заявник звертає увагу на тому, що в позовній заяві позивач доводить, що продаж відповідачем-1 на користь відповідача-2 прав вимоги за іпотечним договором щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0039, що знаходиться в межах Щасливської сільської ради, Бориспільського р-ну, Київської обл. був незаконним;

- незаконність такого продажу пов`язана із тим, що відповідач-1 на момент проведення аукціону не мав і не міг мати права вимоги за Іпотечним договором, через те, що і сам борг за основним зобов`язанням був погашений, а іпотека за Іпотечним договором була припинена ще в 2015 році. Таким чином, між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу щодо майнових прав, яких насправді у ПАТ "Український Професійний Банк"", як продавця, не існувало і не могло існувати на дату укладення такого договору;

- відповідач-2 незаконно придбав права вимоги за Іпотечним договором, і незаконно вважає себе іпотекодержавтелем вказаної земельної ділянки, тому для позивача важливо, щоб до закінчення розгляду даної справи відповідач-2 жодним чином не відчужив дані права вимоги, адже це суттєво ускладнить ефективний захист прав та законних інтересів позивача;

- у ході розгляду даної справи виникли обставини, які свідчать про явно виражений намір другого відповідача у найближчий час продати права вимоги за Іпотечним договором третій особі, внаслідок чого власник прав вимоги може змінитися і вирішити спір в межах лише даного судового процесу буде неможливим, що істотно ускладнить можливість ефективного захисту прав та законних інтересів позивача.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Ріелті» про забезпечення позову у справі № 910/14130/20 задоволено. Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» здійснювати відчуження у будь-який спосіб, в тому числі шляхом відступлення, прав вимоги за Іпотечним договором від 23.07.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим № 1082, які були набуті/отримані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за договором № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідченим Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 619. Стягувачем у виконавчому провадженні за ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/14130/20 визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптимум Ріелті», боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Ухвалу суду мотивовано тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на підставі договору № 04/12/20 від 04.12.2020 продало ТОВ «Фінансова компанія «Ассісто» свої права вимоги за кредитним договором № 729 про відкриття кредитної лінії від 26.12.2006, на забезпечення якого укладався спірний в даній справі іпотечний договір. Умовами договору про відступлення права вимоги передбачено і перехід права вимоги за договором забезпечення, відповідно ТОВ «ФК «Ассісто» може набути права вимоги за Іпотечним договором № 1082, що значною мірою може ускладнити ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Зокрема, скаржник посилається на те, що судом не взято до уваги інтереси відповідача, які можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів до забезпечення позову. Також, на думку скаржника, вжиті судом заходи не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу господарського суду міста Києва - без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги та явка представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 матеріали оскарження у справі №910/14130/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Попікова О.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 в зазначеному складі суду за клопотанням скаржника поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/14130/20, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 09.03.2021.

05.03.2021 на адресу суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи за відсутності його представника, яке судом задоволено.

У судове засідання 09.03.2021 представники учасників справи не з`явились. Про дату, час і місце судового засідання учасники справи належним чином повідомлені, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що, виходячи зі змісту ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову полягає у дотриманні співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Окрім того, статтею 136 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а з урахуванням ефективності захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Тобто, за замістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду від 10.10.2019 у справі № 910/4103/18.

В обґрунтування заявленого позову позивач, серед іншого, посилався на те, що продаж прав вимоги за іпотечним договором щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0039, що знаходиться в межах Щасливської сільської ради, Бориспільського р-ну, Київської обл. був незаконним, оскільки на момент проведення аукціону борг за основним зобов`язанням був погашений, а іпотека за іпотечним договором була припинена ще в 2015 році. Таким чином, за посиланням позивача, між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу щодо майнових прав, яких насправді у ПАТ «Український Професійний Банк», як продавця, не існувало і не могло існувати на дату укладення такого договору.

Мотивуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначав, що існує ймовірність того, що відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» найближчим часом має намір продати третій особі права вимоги за іпотечним договором. Цей факт підтверджується тим, що зазначене товариство відповідно до договору від 04.12.2020 № 04/12/20 відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» свої права вимоги за кредитним договором № 729 про відкриття кредитної лінії від 26.12.2006 року, на забезпечення якого укладався спірний в даній справі іпотечний договір.

Відповідно до п. 3.1.4. договору від 04.12.2020 № 04/12/20 право вимоги за кредитним договором відступається з моменту підписання даного договору, а право вимоги за договором забезпечення відступається з моменту проведення повного розрахунку новим кредитором перед первісним кредитором та укладанням нотаріально посвідченого договору про відступлення права вимоги за договором забезпечення - іпотечним договором, посвідченим 23.07.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим № 1082, з усіма додатковими договорами.

З огляду на зазначене вище, місцевим господарським судом обґрунтовано зауважено на тому, що умовами договору про відступлення права вимоги передбачено і перехід права вимоги за договором забезпечення, відповідно ТОВ «ФК «Ассісто» може набути права вимоги за іпотечним договором № 1082, який є предметом оскарження у даній справі, що значною мірою може ускладнити ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову та призведе до нових судових розглядів.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає вмотивованим висновок господарського суду міста Києва, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення зазначеної у даній заяві заборони не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та відповідатиме критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності.

Судом апеляційної інстанції враховується стала судова практика, викладена в постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №924/789/18, від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 11.06.2019 у справі №916/2933/18, від 14.08.2019 у справі №910/3802/18, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, згідно з якими частиною першою статті 141 ГПК України передбачено право, а не обов`язок суду вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням норм статей 139, 140 ГПК України.

Посилаючись в апеляційній скарзі на залишення судом першої інстанції поза увагою інтересів відповідача, які можуть бути порушеними у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, скаржник в той же час, не наводить які саме конкретні його інтереси не були враховані та яким чином можуть бути порушені застосованими заходами забезпечення позову. Так само чітко не зазначено у чому полягає їх неадекватність або необґрунтованість.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції правильно надав оцінку обґрунтованості доводів позивача, встановивши безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову, і правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 136, 137 ГПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведених вище висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Частиною 1 статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатом апеляційного перегляду колегія дійшла висновку про те, що ухвала прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" - без задоволення.

Судові витрати

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі №910/14130/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали оскарження у справі № 910/14130/20 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 15.03.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков