РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2021Справа № 910/19355/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Фермерського господарства Горового Володимира Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна»

про стягнення 297 774,15 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Фермерське господарство Горового Володимира Васильовича (далі - ФГ Горового В.В., позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна» (далі - ТОВ «Мозир Україна», відповідач) про стягнення 297 774,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його зобов`язань з поставки оплаченого позивачем товару за укладеним сторонами договором постачання нафтопродуктів № 3076 від 02.07.2020.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 297 774,15 грн, з яких: 294 080,00 грн - основний борг, 3 360,07 грн - 3% річних, 334,08 грн - штраф.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 910/19355/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 13.01.2021 отримана позивачем 23.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 908, а також отримана відповідачем 19.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 894.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом подати відзив не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

02.07.2020 між ТОВ «Мозир Україна» (як постачальником) та ФГ Горового В.В. (як покупцем) був укладений договір постачання нафтопродуктів № 3076 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується відповідно до замовлень передавати у власність покупця наступні нафтопродукти (далі - товар): бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо.

Згідно з п. 1.2 договору покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що кількість, асортимент і ціна товару вказуються в накладних.

Товар поставляється погодженими партіями, відповідно до заявок покупця на постачання тої чи іншої партії товару. Заявка вважається оформленою покупцем належним чином, якщо в ній зазначено найменування, кількість, ціна товару та якщо вона була надіслана постачальнику письмово (факсом або електронною поштою). У разі вивезення товару транспортними засобами покупця в заявці також зазначається графік подачі транспортних засобів в рамках строку поставки, передбаченого п. 3.6 даного договору. В разі вивезення товару транспортними засобами постачальника у заявці вказується пункт розвантаження транспортного засобу. Належним чином оформлена заявка є підставою для оформлення постачальником рахунку-фактури. Постачання товару підтверджується первинними документами (видатковою накладною), які підписані уповноваженими представниками обох сторін (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору на основі наданої покупцем заявки, постачальник до кінця-робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру. Рахунок-фактура дійсний до сплати протягом 3 (трьох) банківських днів після його оформлення.

Згідно з п. 3.5 договору постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання від покупця заявки на поставку товару.

Однак, пунктом 3.6 договору передбачено, що у випадку поставки товару за цим договором на умовах 100% передплати, покупець зобов`язаний прийняти у своє розпорядження товар у строк не пізніше, ніж через 3 (три) робочі дні з дати зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, а у випадку порушення покупцем цього строку з будь-яких причин, постачальник маж право повернути грошові кошти покупця, отримані за такий товар, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати порушення вищевказаного строку, якщо інше сторони не обумовлять у відповідній додатковій угоді до цього договору.

Оплата покупцем вартості товару може здійснюватися на умовах попередньої оплати вартості товару або з відстрочкою оплати вартості поставленого товару протягом трьох банківських днів. Порядок розрахунків по кожній партії товару вказується у додатковій угоді на отримання товару (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору у випадку погодження сторонами попередньої оплата за товар, покупець здійснює 100% передплату за товар шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з п. 4.5 договору оплата здійснюється згідно рахунку-фактури постачальника.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що зобов`язання покупця щодо оплати товару виникають з моменту здійснення постачальником поставки товару згідно з п. 3.5 даного договору, а у випадку, коли сторони домовились про попередню оплату товару, - з моменту виставлення постачальником рахунка-фактури.

Датою сплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 4.7 договору).

Відповідно до пп. 5.1.2 п. 5.1 договору товар вважається переданий постачальником і прийнятий покупцем по кількості - відповідно до товарно-транспортної та видаткової накладної на товар, відповідно до вибраного базису поставки товару.

У п. 10.1 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до їх повного проведення. Якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору, то він вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах.

Судом встановлено, що відповідач сформував та виставив позивачу рахунок на оплату № МУ000003238 від 17.07.2020, згідно з яким зобов`язувався поставити позивачу паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 у кількості 20 000 л загальною вартістю 334 080,00 грн, а позивач вказаний рахунок оплатив, що підтверджується платіжним дорученням № 93 від 17.07.2020 на суму 334 080,00 грн.

Таким чином, з урахуванням положень п. 3.6 договору, а також з урахуванням того, що платіж за вищевказаним платіжним дорученням № 93 від 17.07.2020 був проведений банком у той же день - 17.07.2020, останнім днем строку виконання відповідачем обов`язку поставити товар було 22.07.2020, тобто на момент розгляду та вирішення судом даного спору строк виконання відповідачем зазначеного обов`язку настав.

Проте, в порушення умов укладеного сторонами договору відповідач оплачений позивачем товар не поставив.

У своєму листі від 03.09.2020 відповідач визнав наявність у нього заборгованості перед позивачем в розмірі 334 080,00 грн та зобов`язувався сплатити її згідно з наведеним у листі графіком до 30.10.2020, проте повернув позивачу грошові кошти за непоставлений товар лише частково.

Судом встановлено, що відповідач повернув позивачу грошові кошти за непоставлений товар по договору № 3076 від 02.07.2020 в загальному розмірі 40 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 46555 від 18.09.2020 на суму 5 000,00 грн, № 46963 від 25.09.2020 на суму 10 000,00 грн, № 47083 від 01.10.2020 на суму 5 000,00 грн, № 47217 від 12.10.2020 на суму 5 000,00 грн, № 65344 від 28.10.2020 на суму 5 000,00 грн, № 65409 від 04.11.2020 на суму 5 000,00 грн, № 65687 від 25.11.2020 на суму 5 000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем за оплачений та непоставлений товар за договором постачання нафтопродуктів № 3076 від 02.07.2020 становить 294 080,00 грн (334 080,00 грн - 40 000,00 грн).

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 25/08 від 25.08.2020, направлення якої підтверджується фіскальним чеком підприємства поштового зв`язку від 29.08.2020, поштове відправлення № 784, та вимагав здійснити поставку оплаченого товару. Відповідач вказану вимогу позивача не виконав, відповіді на претензію не надав, доказів протилежного матеріали справи не містять.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача основний борг у розмірі 294 080,00 грн, 3% річних у розмірі 3 360,07 грн та штраф у розмірі 334,08 грн.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України).

Також відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З урахуванням того, що товар не був поставлений відповідачем у строк, встановлений умовами укладеного сторонами договору, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 294 080,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача штраф за порушення строку поставки у розмірі 334,08 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач товар позивачу не поставив, відтак допустив порушення договірного зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що у випадку навмисного порушення строків поставки товару постачальник на вимогу покупця сплачує штраф у розмірі 0,1% від вартості товару, поставку якого прострочено.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що поставка оплаченого позивачем товару не відбулась з причин, що виключають вину відповідача та унеможливлюють покладення на нього відповідальності, передбаченої п. 6.4 договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору. Отже, вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 334,08 грн заявлена позивачем обґрунтовано і правомірно та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 360,07 грн за порушення строку повернення попередньої оплати за товар, що не був поставлений відповідачем.

Судом раніше встановлено, що у п. 3.6 укладеного ними договору сторони погодили строк повернення грошових коштів (попередньої оплати) за непоставлений товар і такий строк становить 3 (три) робочі дні з дати порушення строку поставки товару.

Судом також раніше було встановлено, що останнім днем строку виконання відповідачем обов`язку поставити товар було 22.07.2020, отже, порушення строку поставки товару розпочалось з 23.07.2020.

З урахуванням встановлених судом обставин, останнім днем строку повернення відповідачем позивачу грошових коштів (попередньої оплати) за непоставлений товар було 27.07.2020, а порушення строку виконання вказаного зобов`язання почалось з 28.07.2020.

При цьому суд вказує, що графік сплати заборгованості, наведений відповідачем у його листі від 03.09.2020, не змінює умов укладеного сторонами договору (зокрема положення п. 3.6 договору), оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач погодив внесення таких змін до договору щодо строку повернення попередньої оплати за непоставлений товар.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що позивач здійснює їх нарахування за період з 23.07.2020 по 27.11.2020 (згідно з розрахунком, наведеним в редакції позовної заяви, наданої до суду 29.12.2020 на виконання вимог ухвали суду від 14.12.2020 про залишення позову без руху).

Проте, з огляду на вищевстановлені судом обставини, нарахування 3% річних з 23.07.2020 є неправомірним, адже порушення відповідачем строку повернення попередньої оплати за непоставлений товар почалось з 28.07.2020.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 28.07.2020 по 27.11.2020, суд встановив, що їх розмір становить 3 219,82 грн, тобто є меншим, ніж було заявлено до стягнення позивачем. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних була заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом, а саме в розмірі 3 219,82 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 294 080,00 грн, 3% річних у розмірі 3 219,82 грн та штрафу в розмірі 334,08 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна» (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 3, ідентифікаційний код 41692853) на користь Фермерського господарства Горового Володимира Васильовича (56571, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, село Дмитрівка, ідентифікаційний код 30766203) основний борг у розмірі 294 080,00 грн (двісті дев`яносто чотири тисячі вісімдесят грн 00 коп.), 3% річних у розмірі 3 219,82 грн (три тисячі двісті дев`ятнадцять грн 82 коп.), штраф у розмірі 334,08 грн (триста тридцять чотири грн 08 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 464,51 грн (чотири тисячі чотириста шістсот чотири грн 51 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.03.2021.

Суддя О.Г. Удалова