ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р. Справа № 922/402/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", м. Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 20656,99 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків (далі за текстом - відповідач) страхове відшкодування в порядку суброгації в розмірі 20656,99 грн.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням на те що 06.12.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого позивачем (договір добровільного страхування наземного транспорту № 24515/4093/0000112 від 05.11.2019) автомобіля «Audi АЗ» д/н НОМЕР_1 , та автомобіля «DACIA Sandero» д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в відповідачем згідно полісу № АО 1921053. У результаті даної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Audi АЗ» д/н НОМЕР_1 а винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля «DACIA Sandero» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що ним, як страхувальником виплачено власнику автомобіля «Audi АЗ» д/н НОМЕР_1 страхове відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту, а саме, 25136,99 грн.

Позивач вказує, що внаслідок зазначених обставин, до нього в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) до заподіювача шкоди - водія автомобіля «DACIA Sandero» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 в межах здійснених фактичних затрат. Разом з тим, оскільки цивільно-правова відповідальність останнього застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 1921053, позивач вимагає він відповідача сплати страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.02.2021 відкрито провадження у справі № 922/402/21; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вказаної ухвали від 11.02.2021.

Позивачем копію ухвали від 11.02.2021 отримано, про що свідчить зворотне поштове повідомлення № 003645/2, згідно з яким на адресу останнього надсилалась поштова кореспонденція (а. с. 43).

Відповідач також отримав копію ухвали від 11.02.2021, про що свідчить зворотне поштове повідомлення № 003645/1, згідно з яким на адресу останнього надсилалась поштова кореспонденція (а. с. 42).

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд даної справи, а останні в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд судом справи.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх. № 4859 від 01.03.2021), в якому останній повідомляє, що визнає позовні вимоги у повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача 50% судового збору відповідно до положень ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Оскільки відповідач звернувся до суду з заявою про визнання позову, у даному випадку є підстави для прийняття рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 05.11.2019 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_2 , як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 24515/4093/0000112 (а. с. 6-10), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Audi АЗ» д/н НОМЕР_1 та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.

06.12.2019 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Audi A3», д/н НОМЕР_1 , яким керувала водій ОСОБА_2 та «Dacia Sandero», д/н НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 . Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль «Audi A3», д/н НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2020 у справі № 761/48252/19 встановлено, що під час зазначеної ДТП водій ОСОБА_1 порушив п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України. Як наслідок, водій ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили.

09.12.2019 ОСОБА_2 звернулась до позивача із заявою № 00330709 (а. с. 11) про подію, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Протоколом огляду ТЗ від 09.12.2019 працівниками позивача встановлено факт наявності у належного ОСОБА_2 автомобіля «Audi A3», д.н.з НОМЕР_1 механічних пошкоджень.

Згідно з рахунком-фактурою № 39120940 від 09.12.2019 складеними ТОВ «Ауді-Центр Київ» (а. с. 22) визначено вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля в розмірі 25136,99 грн.

Позивачем на підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування від 09.12.2019 та рахунку ТОВ «Ауді-Центр Київ» № 39120940 від 09.12.2019 визнано ДТП за участі автомобілей «Audi A3», д/н НОМЕР_1 та «Dacia Sandero», д/н НОМЕР_2 , страховим випадком, про що складено страховий акт № 00330709 від 16.12.2019 (а. с. 23).

Враховуючи викладені обставини позивачем на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 24515/4093/0000112 виплачено ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 22156,99 грн. (за виключенням франшизи), що підтверджується платіжним дорученням № 126232 від 17.12.2019 (а. с. 24).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Dacia Sandero», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 застрахована відповідачем згідно з полісом № 001921053 діючим станом на 06.12.2019, яким також передбачено ліміт відповідальності за шкоду майну в розмірі 130000 грн.

З посиланням на зазначені обставини, позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування № 26727 від 28.12.19 (а. с. 25), в якій керуючись, зокрема, ст. 27 Закону України Про страхування просив відшкодувати сплачене страхове відшкодування у розмірі 22156,99 грн.

Однак, зазначені вимоги позивача відповідачем не були задоволені.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовною заявою у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з п. 1 ст. 76, п. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Статтею 29 цього ж Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі ст. 29 та п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

У справі що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимоги якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

У даному випадку, розмір заподіяної матеріальної шкоди в результаті ДТП визначено на підставі рахунку-фактури № 39120940 ТОВ «Ауді-Центр Київ» та становить 25136,99 грн.

За виключенням франшизи, дана сума відшкодована позивачем на користь страхувальника в повному обсязі, а саме, сплачено на його користь 22156,99 грн.

В силу положень ст. 993 ЦК України, та ст. 27 Закону України "Про страхування" відповідач має відшкодувати позивачу сплачене ним страхове відшкодування.

Зазначене свідчить про законність та обґрунтованість заявленого позивачем позову, та є підставами для його задоволення.

Відповідач, зокрема у відзиві на позов, також визнає заявлений позивачем позов.

За таких обставин, за результатами розгляду справи з відповідач на користь позивача підлягають стягненню 20656,99 грн. страхового відшкодування.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Як свідчать матеріали справи, в зв`язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до адвоката з метою надання останнім правової допомоги, в т.ч. пов`язаної зі зверненням до суду з позовом у даній справі.

Зокрема, 31.12.2020 між позивачем та АБ Адвокатське бюро Олександра Лисова Еквіт укладено договір про надання правової допомоги № 1/20ю (а. с. 27-28), відповідно до умов якого бюро приймає доручення клієнта правову допомогу в обсягах та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. п. 4.1-4.2. договору № 1/20ю від 31.12.2020 ціна договору складається з вартості юридичних послуг, що зазначаються в додатковій угод і до цього договору. така угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін. Вартість наданої юридичної допомоги бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги та виставляє клієнту відповідний рахунок.

Відповідно до п. 4.3 договору № 1/20ю від 31.12.2020 оплата за даним договором здійснюється не пізніше 5 днів з моменту отримання клієнтом рахунку від бюро. Такий рахунок за вибором бюро може бути надіслано поштовою кореспонденцією та/або поданий до канцелярії Клієнта.

За результатами надання юридичної допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної із сторін. В акті прийому-передачі наданих послуг вказується обсяг наданої бюро юридичної допомоги, її вартість та ідентифікація. Акт прийому-передачі наданих послуг передається до канцелярії клієнта бюро особисто, або надсилається поштовою кореспонденцією. (п. 4.5. договору № 1/20ю).

Додатком № 1 до договору сторонами конкретизовано перелік послуг які позивач просить надати АБ Адвокатське бюро Олександра Лисова Еквіт. У даному переліку зазначено послуги з повернення заборгованості за страховим актом № 00330709 від 07.12.2019 (страховик ОСОБА_2 ).

Сторонами договору складено акт надання послуг № 12 від 21.01.2021, відповідно до якого АБ Адвокатське бюро Олександра Лисова Еквіт надало позивачу послуги (страховий акт 00330709) на суму 6000 грн., що складаються з настуного:

- повний збір, аналіз та ознайомлення з усіма документами по страховій справі - 2000,00 грн.;

- дослідження та оцінка переданих клієнтом до бюро документів на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні, обрання способу захисту та інтересів клієнта - 1000,00 грн.;

- написання та подання позовної заяви до суду та копію відповідачу - 3000,00 грн.

Платіжним дорученням № 001897 від 26.01.2021 позивач сплатив на користь адвокатського бюро 6000 грн.

Саме зазначені витрати за надання послуг професійної правничої допомоги і були заявлені позивачем до стягнення з відповідача

Суд констатує, що позивач в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України не надав суду доказів неспіврозмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та не заявляв відповідного клопотання про їх зменшення.

Таким чином, дослідивши надані відповідачем договір та акт надання послуг, врахувавши характер спору по даній справі, ступінь її складності, суму заявленого позову, розмір заявлених до стягнення та задоволених судом позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі заявлених до стягнення 6000 грн.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, суд покладає на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням викладеного, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1135,00 грн. судового збору. Решта судового збору в сумі 1135,00 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (адреса: 61001, м. Харків, пр.-т Гагаріна, буд. 41/2, секція 8, офіс 1-12; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (адреса: 04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд.6, літ. В; ):

20656,99 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації;

6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу;

1135,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "УНІКА" (адреса: 04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд.6, літ. В; ) з Державного бюджету 1135,00 грн. судового збору, сплаченого до господарського суду Харківської області платіжним дорученням № 001891 від 26.01.2021, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 922/402/21.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Байбак