РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2021Справа № 910/19671/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Первомайський молочноконсервний

комбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 226.558,89 грн

Без виклику представники сторін

СУТЬ СПОРУ:

14.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Первомайський молочноконсервний комбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» про стягнення 226.558,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.01.2014 між позивачем та ТОВ «Пакко Холдинг» укладено договір поставки № 030114-101/1п. В подальшому 31.01.2019 між позивачем, ТОВ «Пакко Холдинг» та відповідачем укладено договір про заміну сторони зобов`язання, відповідно до якого відповідач в повному обсязі взяв на себе всі права та зобов`язання покупця за договором № 030114-101/1п від 03.01.2014. На підставі викладеного та згідно заявок позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 265.074,72 грн, що підтверджується видатковими накладними № 0006978 від 03.02.2020, № 0008370 від 10.02.2020, № 0010087 від 17.02.2020, № 0012060 від 24.02.2020, № 0013547 від 01.03.2020, № 0015132 від 09.03.2020, № 0023086 від 13.04.2020 та № 0028856 від 10.05.2020. Проте в порушення умов договору, відповідач не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений товар, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивач у розмірі 226.558,89 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/19671/20 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 22.12.2020 було направлено відповідачу 24.12.2020 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, корпус 2, каб. 33 (номер відправлення 728), яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 15.12.2020 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 22.12.2020, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 11.01.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 728.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 22.12.2020 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Первомайський молочноконсервний комбінат», змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «Первомайський молочноконсервний комбінат» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» (покупець) було укладено договір поставки № 030114-101/1п/1642/14-м (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору вартість поставленого товару повністю не сплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 226.558,89 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 9.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і дає до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

Додатковими угодами від 31.12.2015, від 31.12.2016, від 29.12.2018 строк дії договору продовжено до 31.12.2019.

Доказів в підтвердження виявлення однією із сторін договору про небажання подовжувати договірні відносини після 31.12.2019 не подано.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» (сторона-1, покупець), Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (сторона-2, новий покупець, відповідач) та Приватним акціонерним товариством «Первомайський молочноконсервний комбінат» (сторона-3, постачальник, позивач) укладено договір про заміну сторони у зобов`язаннях (далі - договір від 31.01.2019).

Відповідно до п. 1 договору від 31.01.2019 сторони дійшли згоди замінити в договорі поставки № 030114-101/1п/1642/14-м від 03.01.2014 сторону-1 на сторону-2 (ТОВ «Гіппо») з дати підписання цього договору. Сторона-2 приймає на себе в повному обсязі всі права та всі обов`язки сторони-1, що обумовлені договором поставки та стає зобов`язаною перед стороно-3, здійснити замість сторони-1 обов`язки останньої щодо належної сплати за товар, обов`язки по сплаті якої не виконані на дату підписання цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.3 договору загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору.

Відповідно до п. 4.3 договору передача товару постачальником і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

Згідно зі ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 265.074,72 грн, що підтверджується наступним видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін:

№ 0006978 від 03.02.2020 на суму 38.637,84 грн,

№ 0008370 від 10.02.2020 на суму 24.916,56 грн,

№ 0010087 від 17.02.2020 на суму 34.217,16 грн,

№ 0012060 від 24.02.2020 на суму 16.153,68 грн,

№ 0013547 від 01.03.2020 на суму 28.318,80 грн,

№ 0015132 від 09.03.2020 на суму 21.502,68 грн,

№ 0023086 від 13.04.2020 на суму 75.336,00 грн,

№ 0028856 від 10.05.2020 на суму 25.992,00 грн.

Згідно з п. 5.4 договору оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 7.2.2 договору відповідач зобов`язався оплатити товар в розмірах і терміни, установлені даним договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед постачальником, розмір якої не оспорений відповідачем, що складає 226.558,89 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого товару за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару в розмірі 226.558,89 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Первомайський молочноконсервний комбінат» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, корпус 2, каб. 33, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Первомайський молочноконсервний комбінат» (55204, Миколаївська область, м. Первомайськ, просп. Труда, 12, ) 226.558 (двісті двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 89 коп. основного боргу, 3.398 (три тисячі триста дев`яносто вісім) грн 39 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова