РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2021Справа № 910/17186/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтокомплект Лтд"
доДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція"
простягнення 11 272 124 грн 35 коп.
Представники сторін:
від позивача:Валько І.В. - адвокат на підставі ордеру
від відповідача:Коляда В.М. - представник згідно витягу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтокомплект Лтд" з вимогами до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 11 272 124 грн 35 коп. заборгованості за договором на постачання товару від 19.11.2019 № 53-123-01-19-05937, в тому числі 9 663 200 грн 00 коп. основного боргу, 746 424 грн 00 коп. штрафу 483 160 грн 00 коп. штрафу, 217 354 грн 43 коп. 3 % річних та 161 985 грн 92 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору на постачання товару від 19.11.2019 № 53-123-01-19-05937 неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 9 663 200 грн 00 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 746 424 грн 00 коп. штрафу, 483 160 грн 00 коп. штрафу, 217 354 грн 43 коп. 3 % річних та 161 985 грн 92 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

16.11.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2020 відкрито провадження у справі № 910/17186/20, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.12.2020.

16.12.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та відзив.

17.12.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 17.12.2020 суд, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 21.01.2021.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 суд викликав сторін у судове засідання на 21.01.2021.

31.12.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

15.01.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

21.01.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення.

У судовому засіданні 21.01.2021 судом оголошено перерву до 08.02.2021.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 суд викликав сторін у судове засідання на 08.02.2021.

У судовому засіданні 08.02.2021 судом оголошено перерву до 18.02.2021.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 суд викликав сторін у судове засідання на 18.02.2021.

10.02.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли доповнення до заперечення на відповідь на відзив.

12.02.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли доповнення до заперечення на відповідь на відзив.

16.02.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення.

16.02.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

16.02.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення до справи доказів.

18.02.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

У судове засідання 18.02.2021 з`явилися представники сторін та надали пояснення.

Представник позивача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечив проти заявлених позовних вимог у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 18.02.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

19.11.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтокомплект Лтд" (постачальник за договором) укладено договір на постачання товару № 53-123-01-19-05937 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код CPV 34140000-0 по ДК 021:2015 - вантажні мототранспортні засоби (автогідропідйомник, автокран, автомобіль вантажопасажирський, машина комбінована дорожня), у кількості, асортименті та за цінами, зазначеним у специфікації № 1 (додаток до договору № 1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2018 року.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору загальна вартість товару є твердою та складає: разом без ПДВ - 8 886 000,00 грн. Крім того ПДВ 20 % - 1 777 200,00 грн. Всього з ПДВ - 10 663 200,00 грн.

За даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації № 1 (додаток № 1 до договору № 1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2., 5.1. цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.

Згідно з пунктами 3.1., 3.2. договору постачання з дати публікації договору в системі ProZorro, але не пізніше 30.11.2019, на умовах - DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство» відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника.

3 товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно;

- податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН;

- документи підтверджуючі якість продукції;

- сертифікат відповідності зі всіма додатками;

- сертифікат країни походження продукції, якщо товар виготовляється за межами країни;

- комплект технічної документації по експлуатації;

- комплект документації для державної реєстрації.

Пунктом 3.3. визначено, що датою постачання є дата отримання товару на окладі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 12.1. цього договору, та закінчується 31.12.2020 (пункти 12.1., 12.2. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору на постачання товару від 19.11.2019 № 53-123-01-19-05937 позивач поставив, а відповідач прийняв товар відповідно до наявних в матеріалах справи підписаних між сторонами належним чином засвідчених копій видаткових накладних та актів приймання-передачі техніки: від 21.11.2019 № 1 на суму 4 347 000 грн 00 коп., від 21.11.2019 № А-108 на суму 4 347 000 грн 00 коп., від 29.11.2019 № 2 на суму 2 433 000 грн 00 коп., від 29.11.2019 № А-112 на суму 2 433 000 грн 00 коп., від 11.12.2019 № 3 на суму 1 741 200 грн 00 коп., від 11.12.2019 № А-119 на суму 1 741 200 грн 00 коп., від 16.12.2019 № 4 на суму 2 142 000 грн 00 коп., від 16.12.2019 № А-124 на суму 2 142 000 грн 00 коп.

Відповідачем частково оплачену поставлену продукцію, що підтверджується копією платіжного доручення від 20.03.2020 № УПТК/868 на суму 1 000 000 грн 00 коп.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору на постачання товару від 19.11.2019 № 53-123-01-19-05937 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати поставленого позивачем товару згідно вищенаведених накладних та актів приймання-передачі техніки, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 9 663 200 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати товару на суму 9 663 200 грн 00 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повної оплати поставленого позивачем товару за договором на постачання товару від 19.11.2019 № 53-123-01-19-05937, та факту наявності заборгованості у розмірі 9 663 200 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 746 424 грн 00 коп. штрафу, 483 160 грн 00 коп. штрафу, 217 354 грн 43 коп. 3 % річних та 161 985 грн 92 коп. інфляційних втрат.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Частинами 1, 2 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача 746 424 грн 00 коп. штрафу на підставі абзацу три частини другої статті 231 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки штраф у розмірі семи відсотків стягується за порушення строків виконання зобов`язання, тоді як у даному випадку має місце порушення виконання зобов`язання в частині строків оплати продукції. Отже, стягнення штрафу у розмірі семи відсотків відповідно до абзацу три частини другої статті 231 Господарського кодексу України є наслідком порушення негрошового зобов`язання.

Таким чином, вимоги про стягнення 746 424 грн 00 коп. штрафу на підставі абзацу три частини другої статті 231 Господарського кодексу України визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 483 160 грн 00 коп. штрафу (5 % вартості неоплаченого товару).

Відповідно до норм статті 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Законодавством можуть бути передбачені особливості поставки окремих видів продукції виробничо-технічного призначення або виробів народного споживання, а також особливий порядок здійснення поставки продукції для пріоритетних державних потреб.

Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно із статтею 271 Господарського кодексу України Кабінет Міністрів України відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів затверджує Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення та поставки виробів народного споживання, а також Особливі умови поставки окремих видів товарів.

Постановою Верхової Ради України від 12.09.1991 "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988 № 888 затверджено Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, Положення про поставку товарів народного споживання.

Відповідно до пункту 66 Положення за необґрунтовану відмову від акцепту платіжної вимоги (повністю або частково), а також за ухилення від оплати продукції при інших формах розрахунків покупець (платник) сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 відсотків суми, від сплати якої він відмовився або ухилився.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення штрафу) відповідно до умов пункту 66 Положення.

Судом перевірено розрахунок штрафу та встановлено його правильність та відповідність вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та встановлено його правильність та відповідність вимогам чинного законодавства.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми 3 % річних, судом встановлено, що при здійсненні вказаних нарахувань позивачем допущено арифметичну помилку.

Разом з тим, у поясненнях позивача від 15.02.2021 (зареєстрованих у суді 16.02.2021) позивачем надано інший розрахунок 3 % річних, який є арифметично вірним, оскільки розрахований згідно із пунктами 3.2., 5.1. договору.

Відтак, вимоги про стягнення 217 354 грн 43 коп. 3 % річних підлягають частковому задоволенню на суму 200 021 грн 80 коп.

При цьому, згідно з пунктом 5.1. договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС». Сторони погодились з вимогами п. 5.1. договору приймання товару по кількості та якості відповідно до СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС».

Відповідач стверджує, що вхідний контролю відбувся у наступні дати: 05.12.2019, 26.12.2019, 03.01.2020.

Натомість, дата проходження вхідного контролю не може бути пізніше дати підписання актів (видаткових накладних) про прийняття товару. Сам факт підписання актів (видаткових накладних) про прийняття товару підтверджує його прийняття за кількістю та за якістю свідчить про проходження вхідного контролю.

Так, зміст вхідного контролю полягає у тому, що перед підписанням видаткових накладних перевірити відповідність продукції вимогам самого покупця. Не проходження вхідного контролю в момент передання товару є підставою не приймати товар та для постачальника породжує необхідність укласти з покупцем договір про надання послуг відповідального зберігання на період повного врегулювання невідповідностей, виявлених в процесі вхідного контролю.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договором на постачання товару від 19.11.2019 № 53-123-01-19-05937, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача у розмірі 483 160 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача у розмірі 161 985 грн 92 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 200 021 грн 80 коп.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що нарахування штрафу у розмірі 5 % відповідно до пункту 66 Положення є протиправним, оскільки даним положенням регулюються взаємовідносини при здійсненні експортно-імпортних операцій. Крім того, договором не передбачено нарахування штрафу у розмірі 5 %.

Твердження відповідача про те, що положенням регулюються взаємовідносини при здійсненні експортно-імпортних операцій відхиляються судом, оскільки у Положенні зазначено, що воно регулює всі взаємовідносини між державними підприємствами та будь-якими юридичними особами як щодо внутрішніх операцій, так і щодо експортно-імпортних.

Більше того, суд зазначає, що в даному випадку умовами договору не передбачено нарахування штрафу за порушення строків оплати продукції, відтак, стягнення штрафу відповідно до пункту 66 Положення є правомірним, оскільки воно застосовується лише в тому випадку, якщо інше не передбачено договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 10.04.2019 № 910/4930/18, від 18.06.2020 № 910/4450/19, від 05.06.2019 № 910/4927/18.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" витрат на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.04.2018 № 95/18 в загальному розмірі 11 916 грн 67 коп.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтокомплект Лтд" (замовник за договором) та Адвокатським бюро "Валько Ігор та партнери" (виконавець за договором) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 95/18, відповідно до умов якого замовник замовляє та доручає виконавцю надавати йому правову (правничу) допомогу шляхом представництва, захисту, здійснення інших видів правової (правничої) допомоги та дій, що мають юридичне значення, згідно законодавства про види адвокатської діяльності та/або отриманих від замовника окремих доручень (завдань) а виконавець зобов`язується виконувати отримані від замовника доручення від імені та за рахунок замовника в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до додаткової угоди від 30.10.2020 № 4 договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.10.2022.

Додатком від 30.10.2020 № 4 до договору сторонами погоджено найменування послуги, вартість, об`єм, періодичність та дату початку надання.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 11 916 грн 67 коп. представником позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.04.2018 № 95/18, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.10.2009 № 685, оригінал ордера від 02.11.2020 № 821392, акт-рахунок № 15 прийому-передачі послуг від 30.06.2020, оригінал платіжного доручення від 24.07.2020 № 8177 на суму 22 966 грн 67 коп., акт-рахунок № 18 прийому-передачі послуг від 30.10.2020, оригінал платіжного доручення від 04.11.2020 № 8865 на суму 2 812 грн 00 коп., акт-рахунок № 19 прийому-передачі послуг від 30.12.2020, оригінал платіжного доручення 05.01.2021 № 9318 на суму 5 477 грн 67 коп., акт-рахунок № 20 прийому-передачі послуг від 29.01.2021, оригінал платіжного доручення від 01.02.2021 на суму 1300 грн 00 коп.

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, а також те, що позов у даній справі задоволено частково, суд дійшов висновку, що заявлені витрат на відшкодування адвокатських послуг підлягають частковому задоволенню у розмірі 11 109 грн 24 коп.

Наведені відповідачем у клопотанні доводи щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги відхиляються судом, оскільки є необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., 55001, ідентифікаційний код 20915546) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтокомплект Лтд" (вул. Червоноармійська, 108, кв. 14, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 23521635) заборгованість у розмірі 9 663 200 (дев`ять мільйонів шістсот шістдесят три тисячі двісті) грн 00 коп., 483 160 (чотириста вісімдесят три тисячі сто шістдесят) грн 00 коп. штрафу, 161 985 (сто шістдесят одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 92 коп. інфляційних втрат, 200 021 (двісті тисяч двадцять одна) грн 80 коп. 3 % річних, витрати по сплаті судового збору у розмірі 157 625 (сто п`ятдесят сім тисяч шістсот двадцять п`ять) грн 52 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 109 (одинадцять тисяч сто дев`ять) грн 24 коп.

3. В іншій частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача 746 424 грн 00 коп. штрафу та 17 332 грн 63 коп. 3 % річних відмовити.

4. Зазначити в рішенні про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено: 04.03.2021

Суддя Н.Б.Плотницька