УХВАЛА

04 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/2317/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

розглянувши матеріали касаційної скарги Антимонопольного комітету України

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021

у справі № 910/2317/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз збут" (далі - ТОВ " Волиньгаз збут", позивач)

до Антимонопольного комітету України (далі-АМК, скаржник, відповідач)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" (далі - АТ «ОГС «Волиньгаз», третя особа)

про визнання недійсним та скасування рішення в частині

ВСТАНОВИВ:

АМК 15.02.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 та направити справу № 910/2317/20 для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 у справі № 910/2317/20. Отже, скаржником оскаржується рішення суду, передбачене пунктом 3 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши матеріали касаційної скарги АМК у контексті оскаржуваного судового акту, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Так, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021, зокрема, зупинено апеляційне провадження у справі № 910/2317/20 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 161/11800/19.

Суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі № 910/2124/20, керувався пунктом 7 частини першої статті 228 ГПК України.

АМК у касаційній скарзі посилається на те, що Північним апеляційним господарським судом зроблені помилкові висновки щодо подібності вказаних справ, оскільки цивільна справа № 161/11800/19, яка перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду має суттєві відмінності у: фактичних обставинах справи, змісті правовідносин, об`єкті (предметі) спору та підставах звернення з позовом, а тому можливість віднесення висновків Верховного Суду, викладених у подібних правовідносинах виключається.

На переконання скаржника, апеляційним господарським судом порушено пункт 7 частини першої статті 228 ГПК України стосовно застосування права щодо зупинення провадження у справі № 910/2317/20.

Також Комітет зазначає, що таке зупинення має наслідком збільшення розумного строку розгляду справи, а безпідставне зупинення судом розгляду справи порушує приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд вважає зазначені доводи скаржника помилковими, зважаючи на таке.

За змістом пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, зупиняючи апеляційне провадження, апеляційний господарський суд виходив, зокрема, з того, що правовідносини у справі № 161/11800/19 є подібними. А тому, слушними є доводи третьої особи стосовно зупинення апеляційного провадження у справі № 910/2317/20.

Верховний Суд дійшов висновку про дотримання судом апеляційної інстанції норми пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, за обставин дискреційності повноважень суду відповідно до змісту положень вказаної норми ГПК України та вважає висновки суду апеляційної інстанції вірними, доводи скаржника щодо порушення процесуального права стосовно зупинення провадження у справі № 910/2317/20 помилковими.

Відтак, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм ГПК України під час постановлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 у справі № 910/2317/20 є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Близька за змістом правова позиція, щодо застосування пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України висловлена Верховним Судом у постановах від 14.01.2021 у справі № 910/2417/20, від 09.02.2021 у справі № 910/2380/20.

Вагомих і переконливих аргументів та доводів, які б викликали сумнів щодо неправильного застосування пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України за цими конкретними обставинами у касаційній скарзі не вбачається.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Разом з цим заінтересовані особи, які звертаються до касаційного суду зі скаргами мають розуміти, що Верховний Суд є «судом права», а не «фактів», який забезпечує сталість та єдність судової практики, а тому посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи чи на перевагу одних доказів над іншими не допускається.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2018 справа «ZUBAC v. CROATIA» (№ 40160/12, ЄСПЛ, § 83) вказано, що застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (MUSHTA v. UKRAINE 8863/06, § 37, ЄСПЛ, від 18 листопада 2010 року).

Враховуючи, що повноваження Верховного Суду обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, а вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду», відсутність у касаційній скарзі переконливих доводів та аргументів щодо порушення пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, наявність усталеної практики Верховного Суду з цього питання.

Верховний Суд дійшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АМК на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 у справі № 910/2317/20 у відповідності до частини другої статті 293 ГПК України, оскільки правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Також, Суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

З огляду на викладене клопотання скаржника про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, залишається без розгляду.

Керуючись статтями 234, 235, частиною другою статті 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 910/2317/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос