ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р. Справа№ 925/887/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко А.І.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 17.02.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 27.08.2020

у справі №925/887/20 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія"

до 1) Дочірнього підприємства "Агрофірма "Байс - Агро"

2) Комунального підприємства "Реєстраційний центр"

про скасування рішення та припинення права оренди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 клопотання Дочірнього підприємства "Агрофірма "Байс - Агро" задоволено, закрито провадження у справі №925/887/20.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20, обґрунтовуючи клопотання тим, що під час розгляду справи 27.08.2020 представника не було в судовому засідання та ухвалу не було надіслано на адресу позивача, вважають, що термін на апеляційне оскарження не порушено, оскільки про наявність даної ухвали стало відомо через відкриті джерела, а саме з реєстру судових рішень 09.09.2020.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що спір у цій справі не може вважатися спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувані рішення про державу реєстрацію речового права на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Тищенко А.І., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20. Призначено справу до розгляду на 28.10.2020.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Куксова В.В. з 27.10.2020 по 12.11.2020 на лікарняному, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20 не відбувся.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №925/887/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 для розгляду справи №925/887/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л. Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20 на 23.12.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 у зв`язку перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №925/887/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 для розгляду справи №925/887/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Тищенко А.І., Яковлєва М.Л. Призначено справу до розгляду на 17.02.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 клопотання представника Дочірнього підприємства "Агрофірма "Байс - Агро" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

В судовому засіданні 17.02.2021 представник відповідача-1 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20 без змін.

Позивач та відповідач-2 в судове засідання 17.02.2021 не з`явилися. Про поважність неявки в судове засідання не повідомили.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача та відповідача-2 про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності позивача та відповідача-2 та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 17.02.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника відповідача-1, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" (далі - позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Дочірнього підприємства "Агрофірма "Байс - Агро" (далі - відповідач-1) та Комунального підприємства "Реєстраційний центр" (далі - відповідач-2) в якому просив суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційний центр" про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404 індексний номер 45627651 від 21.02.2019 на підставі договору оренди землі, укладеного між Дочірнім підприємством "Агрофірма "Байс - Агро" Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Посівна Компанія" та ОСОБА_1 ;

- припинити за Дочірнім підприємством "Агрофірма "Байс - Агро" Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Посівна Компанія" (вул. Соборна, 4, смт. Бабанка, Уманський район, Черкаська область, 20351, код 30334495) право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.10.2006 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" було укладено договір оренди землі. Строк дії договору згідно п.6 Договору 49 років. Договір зареєстрований у Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 жовтня 2006 року № 03.

У 2011 році ОСОБА_1 було розроблено технічну документацію відносно вище вказаної земельної ділянки та уточнено кадастровий номер, а саме :02:000:0404.

19.07.2011 була укладена угода про внесення змін до договору оренди землі від 03.10.2006. Проведено реєстрацію угоди до договору оренди землі від 03.10.2006. Додаткова угода зареєстрована в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії центру державного земельного кадастру, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.08.2011 № 02742.

Позивач зазначив, що здійснюючи інвентаризацію земельних ділянок, що перебувають в оренді товариства в травні 2020 року було з`ясовано, що відносно земельної ділянки кадастровий номер № :02:000:0404 площа 4,6195 га зареєстровано вид іншого речового права, а саме право оренди земельної ділянки. Орендар: ДП "Агрофірма "Байс - Агро" КВФ "Байс" , дата державної реєстрації 18.02.2019. Реєстрацію здійснено державним реєстратором Кучеренко Аллою Сергіївною комунального підприємства "Реєстраційний - центр".

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 01.03.2019 в результаті укладення договору міни земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0404 змінила власника. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45789781 від 04.03.2019 приватний нотаріус Волошенюк Леся Олександрівна. Власником стала ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що внесення відповідачем (реєстратором) запису № 45627651 від 21.02.2019 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404 площею 4,6195 га. було проведено без врахування наявного речового (права оренди) права позивача на цю ділянку.

На думку позивача рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційний центр" про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404 на підставі договору оренди землі укладеного між Дочірнім Підприємством "Агрофірма "БАЙС-АГРО" Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ПОСІВНА КОМПАНІЯ" та ОСОБА_1 : індексний номер: 45627651 від 21.02.2019 09:29:08 підлягає до скасування.

Позивач акцентував, що вказаний спір виник внаслідок неправильних дій першого відповідача, оскільки на момент укладення товариством договору оренди землі від 21.02.2019, відповідачу було відомо про те, що вказана спірна ділянка перебуває у користуванні позивача. Ця земельна ділянка оброблялась позивачем і вона ніколи не вибувала з його користування.

Позивач зауважив, що йому не зрозуміло, яким саме чином відбувалася передача спірної ділянки відповідачу від її власника (за актом приймання-передачі), оскільки до цього часу вказана спірна ділянка знаходиться у юридичному та фактичному користуванні позивача і не поверталася власнику, оскільки строк дії договору оренди не закінчився. Водночас, як зазначив позивач, вчинення таких дій свідчить про те, що укладаючи вказаний договір та вчиняючи дії з реєстрації права оренди відповідач не міг не знати про те, що ці дії порушують права позивача.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що спір у даній справі безпосередньо стосується цивільних прав та законних інтересів гр. ОСОБА_2 , як власниці земельної ділянки, до якої перейшли права та обов`язки від попереднього власника, який уклав два договори оренди із різними юридичними особами, і судове рішення безпосередньо вплине на подальші права та обов`язки гр. ОСОБА_2 щодо одного із орендарів, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками, викладеними в ухвалі місцевого господарського суду, та вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (стаття 45 Кодексу). Залучення до справи співвідповідача чи заміна відповідача судом передбачена у статті 48 Господарського процесуального кодексу України, проте таке залучення чи заміна можлива виключно за клопотанням позивача у визначеному цим Кодексом порядку.

Висновки суду першої інстанції про те, що відповідний спір стосується захисту цивільного права, зокрема, випливає з договірних відносин, є приватноправовим, і за суб`єктивним складом підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичних осіб - власників земельних ділянок, у зв`язку з чим заявник наголошував на тому, що провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства - судом апеляційної вважаються передчасними, оскільки виходячи з предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом на захист порушеного права користування земельною ділянкою до особи, за якою зареєстровано право оренди на ту ж саму земельну ділянку, тобто, спір, який виник із майнових відносин приватноправового характеру, а також до державного реєстратора, який вчинив відповідну реєстраційну дію, визначивши вказаних осіб відповідачами, що узгоджується з приписами ст. ст. 2, 14 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, з огляду на наведені положення Господарського процесуального кодексу України та права позивача самостійно визначати спосіб захисту свого порушеного права та пред`явлення позовних вимог до визначених відповідачів, без пред`явлення будь-яких вимог до власника земельної ділянки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ініційований позивачем спір підвідомчий господарським судам, а тому підстави для закриття провадження у справі згідно з п. 1 ч. 1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України - у суду першої інстанції були відсутні, і відповідно, ініційований позивачем спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, з огляду на визначене позивачем коло учасників справи з наведених позивачем підстав.

В свою чергу, правовідносини, пов`язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією регулюються, зокрема, Земельним кодексом України.

Відповідно до частини 4 статті 124 Земельного кодексу України (в ред. 2010 року, з часу виникнення відносин з оренди), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (стаття 126 Земельного кодексу України.

Згідно з положеннями статті 17, 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції 2010 року) передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У статті 20 цього Закону визначено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Починаючи з 2004 року та до теперішнього часу правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав регулюються Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

Частинами 3, 4 та 5 статті 3 Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

16.03.2010 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", яким статті 18 та 20 Закону "Про оренду землі", статтю 6 доповнено частиною 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Розділом II Прикінцеві та перехідні положення цього Закону встановлено, що до 01.01.2012 державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок, проводиться територіальними органами земельних ресурсів, 09.12.2011 дію вказаної норми продовжено до 01.01.2013. Встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 01.01.2013.

Отже, необхідність державної реєстрації права оренди земельної ділянки виникла тільки з 01.01.2013, коли почала діяти нова система реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачена викладеним у новій редакції Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В результаті введення в дію нової системи реєстрації - реєстрація правовстановлюючих документів на нерухомість (свідоцтв про право власності, державних актів, договорів оренди та ін.) замінена реєстрацією відповідних речових прав та обтяжень.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Водночас, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав (частини 3, 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

До 2013 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок, здійснювалась територіальними органами земельних ресурсів шляхом внесення відомостей до Поземельної книги та записів до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, які складали Державний реєстр земель.

Як встановлено судовою колегією та підтверджується наданими позивачем доказами, 01.08.2011 між ДП "Агрофірма "Байс-Агро" КВФ "Байс", яке в послідуючому було перейменоване в ДП "Агрофірма "Байс-Агро" ТОВ "Агро Посівна Компанія" () (Орендар) та ОСОБА_1 (Орендодавець) був укладений договір оренди землі за кадастровим номером: :02:000:0404, площею 4,6195 га, терміном на 44 роки, який зареєстровано в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії центру державного земельного кадастру, відомості про що були перенесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про інше речове право: 30388087 (далі - Договір оренди землі від 01.08.2011).

04.03.2019 право власності на земельну ділянку за кадастровим номером: :02:000:0404, площею 4,6195 га перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 згідно договору міни (обміну) земельних ділянок, який посвідчений приватним нотаріусом Волошенюк Л.О.

Відтак, право власності на спірну земельну ділянку за кадастровим номером: :02:000:0404, площею 4,6195 га належить фізичній особі ОСОБА_2 .

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач має намір захистити власне право шляхом: скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404 індексний номер 45627651 від 21.02.2019 на підставі договору оренди землі, укладеного між Дочірнім підприємством "Агрофірма "Байс-Агро" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Посівна Компанія" та ОСОБА_1 ; припинити за першим відповідачем право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404.

При цьому, фактично спір стосується майнових прав щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404, яка належить фізичній особі, що учасниками спору не заперечувалось, і відповідно, вимоги позивача фактично заявлені до вказаної особи, як власника земельної ділянки, і яким вчинено відповідні розпорядчі дії щодо належного йому майна, а саме: передачу в оренду іншій особі на підставі договору оренди та проведення відповідної подвійної державної реєстрації, з чим позивач не погоджується.

При цьому, аналогічна позиція стосовно того, що саме власник земельної ділянки має виступати відповідачем у такому спорі, висловлена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 587/2135/16-ц.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що фактично позов заявлено позивачем до неналежних відповідачів, у зв`язку із чим висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, на переконання колегії суддів, є передчасними.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20 підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК), а понесені судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманська комерційна компанія" - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.08.2020 у справі №925/887/20 - скасувати.

Матеріали справи №925/887/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 26.02.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Тищенко