ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1762/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Земляк А.В.,

за участю представників:

від Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" - Хомутов Г.В.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" - участі не брали,

розглянувши апеляційні скарги Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа"

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2020, прийняте суддею Петровим В.С., м. Одеса, повний текст складено 05.11.2020,

у справі №916/1762/20

за позовом: Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа"

про стягнення 3 053 034,05 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 р. Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у загальній сумі 3053034,05 грн, з яких: 1466200,01 грн основної заборгованості, 120228,40 грн інфляційних втрат, 293240 грн штрафу та 1173365,64 грн процентів, а також зазначити в резолютивній частині судового рішення формулу розрахунку 48% річних на суму основного боргу, починаючи з 16.06.2020 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №ОД-87 від 27.02.2018.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 23.06.2020 відкрито провадження у справі №916/1762/20.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.10.2020 у справі №916/1762/20 (суддя Петров В.С.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" основний борг у сумі 1466200,01 грн, штраф в сумі 293240 грн, проценти в розмірі 212523,93 грн, інфляційні втрати в сумі 120228,40 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 31382,88 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване доведеністю факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №ОД-87 від 27.02.2018, що зумовлює правомірність заявлення вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" основної заборгованості за поставлений товар, штрафу, інфляційних втрат та відсотків річних, між тим місцевий господарський суд врахував неправильність проведеного позивачем розрахунку відсотків річних, оскільки договірні санкції можуть застосовуватися лише в період з моменту виникнення заборгованості та до моменту припинення договору, у зв`язку з чим Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" має право на нарахування узгоджених сторонами 48% річних виключно до 31.12.2018 (дата припинення вищенаведеного договору), а вже з 01.01.2019 позивач має правові підстави для нарахування відсотків річних у передбаченому статтею 625 Цивільного кодексу України розмірі, тобто 3%. Стосовно вимоги позивача про зазначення в резолютивній частині судового рішення формули розрахунку 48% річних на суму основного боргу, починаючи з 16.06.2020 та до моменту його виконання, суд першої інстанції зазначив про те, що застосування положень частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України є правом суду, при цьому відсутність правових підстав для нарахування Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" 48% річних після припинення дії договору поставки №ОД-87 від 27.02.2018, а саме: після 31.12.2018, зумовлює відсутність підстав для зазначення в резолютивній частині судового рішення формули для розрахунку річних за вказаною відсотковою ставкою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2020 у справі №916/1762/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" 960841,71 грн відсотків і 14412,63 грн судового збору, а також змінити резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2020 у справі №916/1762/20 шляхом зазначення в ній формули розрахунку 48% річних на суму основного боргу, починаючи з 16.06.2020 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основної заборгованості.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що закінчення строку дії договору поставки №ОД-87 від 27.02.2018 не припинило відповідальності Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" за неналежне виконання останнього, а відтак і обов`язку відповідача зі сплати на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" визначених у вказаному договорі 48% річних за весь період прострочення. Крім того, за твердженням апелянта, помилково посилаючись на відсутність правових підстав для нарахування відповідачу 48% річних після спливу строку дії договору поставки №ОД-87 від 27.02.2018, на неповноту законодавства, на відсутність у господарського суду відповідних повноважень і на те, що це є правом суду, а не його обов`язком, суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у задоволенні його клопотання про застосування приписів частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим не виконав завдання господарського судочинства та не дотримався принципів правової визначеності та законного очікування, які, в свою чергу, є складовими принципу верховенства права.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 14.12.2020 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 11.01.2021 справу №916/1762/20 призначено до розгляду на 10.02.2021 об 11:30.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" також звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2020 у справі №916/1762/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У даній апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що встановлений у договорі поставки №ОД-87 від 27.02.2018 розмір відсотків річних у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань у відсотковому співвідношенні значно перевищує розмір відсотків, передбачений статтею 625 Цивільного кодексу України, тому вказана умова договору щодо нарахування 48% річних не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, які є складовими принципу верховенства права, що є підставою для відмови у захисті цивільного права позивача. Водночас апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції безпідставно не врахував наявності правових підстав для зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій, розмір яких є надмірним, неналежним чином дослідив докази, які підтверджують факт повного погашення відповідачем заборгованості за вищенаведеним договором, та не навів мотиви своїх висновків щодо кожного доводу сторін по суті спору.

У відзиві на апеляційну скаргу №25/21-юр від 25.01.2021 (вх.№4117/20/Д2 від 29.01.2021) Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2020 у справі №916/1762/20 в частині задоволення позовних вимог - без змін. Зокрема, позивач посилається на відсутність своєчасно поданих відповідачем процесуальних документів з нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими запереченнями, які б спростували правомірність позовних вимог у даній справі. Позивач також наголошує на безпідставності тверджень Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" щодо припинення зобов`язання зі сплати останнім основної заборгованості за договором поставки №ОД-87 від 27.02.2018, а також на відсутності правових підстав для зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій, про що свідчить низка істотних обставин, а саме: Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" нараховано штраф лише на залишок основного боргу; тривалість прострочення є значною; несумлінне ставлення відповідача до виконання зобов`язань за вищенаведеним договором; розмір штрафу складає 20%, тобто є розумним, при цьому відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження перебування останнього у складному фінансовому стані та значного перевищення суми штрафу і відсотків над розміром заподіяних позивачу збитків. Крім того, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що умови договору поставки №ОД-87 від 27.02.2018, якими встановлено 48% річних, жодним чином не суперечать вимогам розумності і справедливості та відповідають узгодженій волі обох сторін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 27.01.2021 призначено останню до спільного розгляду з апеляційною скаргою Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" на 10.02.2021 об 11:30.

10.02.2021 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" №0902/21-01 від 09.02.2021 (вх.№4117/20/Д3 від 10.02.2021), в якому відповідач, посилаючись на зайнятість його представника в іншому судовому процесі, просив відкласти розгляд справи №916/1762/20.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства Південно-західним апеляційним господарським судом у судовому засіданні 10.02.2021 шляхом постановлення протокольної ухвали було задоволено вищенаведене клопотання відповідача, у зв`язку з чим відкладено розгляд справи №916/1762/20 на 11:00 год 03.03.2021 та вирішено розглянути апеляційні скарги Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" на рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2020 у справі №916/1762/20 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній з урахуванням обставин справи для здійснення її своєчасного апеляційного перегляду відповідно до завдань господарського судочинства згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 03.03.2021, проведеному в режимі відеоконференції, представник Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" власну апеляційну скаргу підтримав, проти задоволення апеляційної скарги відповідача висловив заперечення; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.

02.03.2021 до апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" надійшло клопотання №0203/21-01 від 02.03.2021 (вх.№4117/20/Д4 від 02.03.2021), в якому відповідач знову просив відкласти розгляд справи №916/1762/20, посилаючись на неможливість явки його представника для участі в судовому засіданні, призначеному на 11:00 год 03.03.2021, у зв`язку з зайнятістю останнього в іншому судовому процесі, а також на неотримання апеляційної скарги Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006".

В силу пункту 2 частини третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи наведену вище норму права, яка надає можливість господарському суду розглянути справу за відсутності учасника справи, що повторно не з`явився у судове засідання, незалежно від причин його неявки, а також те, що розгляд даної справи вже відкладався за клопотанням скаржника, при цьому явка повноважних представників сторін у судовому засіданні 02.03.2021 обов`язковою не визнавалась, а правова позиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" викладена в його апеляційній скарзі, беручи до уваги те, що Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" до своєї апеляційної скарги було додано належні докази надсилання відповідачу копії апеляційної скарги листом з описом вкладення, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вищезазначеного клопотання, про що у судовому засіданні 02.03.2021 було постановлено протокольну ухвалу.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2018 між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" ("Постачальник") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" ("Покупець") укладено договір поставки №ОД-87 (далі - договір №ОД-87 від 27.02.2018), відповідно до пункту 1.1 якого у порядку, строки та на умовах, визначених цим договором і специфікаціями до нього, Постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність Покупця насіння для сівби (далі - насіння або товар), пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту рослин і мікродобрива (далі - пестициди або товар), а Покупець зобов`язується приймати цей товар й оплачувати його.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору №ОД-87 від 27.02.2018 погоджені сторонами асортимент, кількість і ціна товару вказуються ними в специфікаціях до договору, що є невід`ємними його частинами. Сторонами може бути укладено як одну, так і більшу кількість специфікацій до договору. Кожна наступна специфікація після першої регулює окрему поставку товару в рамках цього договору й не скасовує та не змінює попередні специфікації ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній. Сторони в специфікації можуть вказати про непоширення на неї певних умов договору або застосування їх до певної специфікації на умовах, вказаних у такій специфікації. Тобто у випадку розходжень між умовами договору і умовами певної специфікації пріоритет мають умови такої специфікації.

В силу пункту 2.3 договору №ОД-87 від 27.02.2018 якщо в період дії цього договору між сторонами відбудеться поставка товару, але не буде підписана специфікація на нього, то накладна на такий товар, підписана представником Покупця, прирівнюється до специфікації, якою погоджено асортимент, ціна та кількість товару, що постачається Покупцю, а Покупець зобов`язується оплатити такий товар (у т.ч. сплатити суму індексації ціни такого товару) на умовах, у строки та в порядку, визначеними цим договором. Застосовуючи умови договору для таких випадків (у тому числі ті, що регулюють порядок індексації сум платежів за товар) сторони домовились в них замість слова специфікація застосовувати (читати) слово накладна.

Усі підписані представниками сторін у період дії цього договору специфікації та накладні з поставки (відпуску) Покупцю товару є невід`ємними частинами цього договору, навіть якщо в них немає посилання на реквізити цього договору. Умови поставки, оплати товару за ними та відповідальність Покупця за прострочення оплати товару регулюється цим договором (пункт 2.4 договору №ОД-87 від 27.02.2018).

За умовами пункту 2.5 договору №ОД-87 від 27.02.2018 у специфікаціях і в накладних сторонами вказується базова ціна товару. Повною ціною товару, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику, є його базова ціна разом із сумою індексації ціни товару (порядок визначення якої наведено в розділі 5 договору). У специфікаціях сторонами може вказуватися грошовий еквівалент базової ціни товару в іноземній валюті. У такому випадку, якщо інше не визначено певного специфікацією, базова ціна товару в гривнях визначається шляхом множення грошового еквіваленту його ціни в іноземній валюті на курс продажу цієї іноземної валюти за гривні на міжбанківському валютному ринку (показник ASK на веб-сторінці www.udinform.com), зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати здійснення поставки товару день, і вказується в накладних. Враховуючи це, ціна в гривнях одного і той самого найменування товару, поставленого в різні дні, може бути різною і це не є помилкою. Якщо товар буде отриманий Покупцем за видатковою накладною, то вважається, що Покупець погодився на ціну товару в гривнях, що вказана в ній, проконтролював та погодив її в момент прийняття товару і в майбутньому не може її оспорювати. Дострокова оплата товару не є підставою дня зменшення його ціни, якщо інше не вказано в специфікації.

У пунктах 2.6, 2.7 договору №ОД-87 від 27.02.2018 сторонами узгоджено, що одиницями виміру кількості насіння, якщо інше не вказано в специфікації, є посівна одиниця (скорочено вказується як "п.о." або "п.од."), пакунок (скорочено вказується як "пак") або мішок (скорочено вказується як "міш"), що дорівнюють одному мішку, кожен з яких має містити однакову визначену виробником цього товару кількість насінин певного насіння. Кількість поставленого Постачальником товару може коливатися в межах такого допуску: +/- 5% від кількості, вказаної в специфікації. При цьому Покупець оплачує фактично поставлену йому кількість товару. Від`ємна різниця між кількістю товару, вказаною в специфікації, і фактично поставленою кількістю товару в межах цього допуску, не є недопоставкою товару.

Пунктами 4.1, 4.2 договору №ОД-87 від 27.02.2018 передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Більмацький район, смт. Комиш-Зоря, вул. Вокзальна, 2, якщо інше не буде визначено у відповідній специфікації. Вказана умова поставки передбачає вибірку (самовивіз) товару Покупцем зі складу Постачальника у строк (термін) поставки товару, що визначений у відповідній специфікації, автомобільним транспортом за свій рахунок. Адреса складу може змінюватися Постачальником, про що він повинен завчасно повідомити Покупця. Покупець повинен письмово повідомити Постачальника не менш, ніж за 2 дні про подачу автотранспорту під завантаження. Завантаження товару в неробочі дні може здійснюватися за згодою Постачальника. Якщо сторони в специфікації визначили умови поставки товару, які передбачають доставку товару на склад Покупця, то Покупець зобов`язується завчасно письмово повідомити Постачальника про адресу складу Покупця (місце поставки), якщо він не зазначений в специфікації, а Постачальник за свій рахунок зобов`язується доставити товар в місце поставки і передати його там Покупцю. Право власності на товар від Постачальника до Покупця переходить у місці поставки в момент передачі товару Покупцю. До цього моменту (у тому числі під час перевезення товару) власником товару залишається Постачальник. Покупець зобов`язується розвантажувати товар своїми силами та за свій рахунок одразу після прибуття транспорту в місце поставки, не допускаючи йото простою. Товар може доставлятися Покупцю перевізником, достроково, а також партіями в кількості, визначеній Постачальником на свій розсуд, при цьому Постачальник повинен поставити всю кількість товару за відповідною специфікацією до граничної дати поставки. Усі базиси поставок розуміються сторонами згідно з правилами Інкотермс у редакції 2010 року, враховуючи застереження в цьому договорі.

Відповідно до пунктів 4.3, 4.4 договору №ОД-87 від 27.02.2018 строк (термін) поставки товару вказується в специфікаціях. Якщо їх не вказано, то товар постачається Покупцю за його письмовими заявками по мірі необхідності покупця в ньому, але не пізніше 30 календарних днів з моменту одержання Постачальником заявки про поставку товару. Датою поставки (передачі) товару є дата, що вказана в накладній. Право власності на товар (у тому числі на тару та пакувальні матеріали) та всі ризики, пов`язані з ним, переходять до Покупця в момент передачі йому товару. Підписання Покупцем накладної засвідчує факт передачі йому разом із товаром усієї необхідної документації, що його стосується, у тому числі документів про якість товару, рекомендацій виробника щодо його використання, транспортування та зберігання. Постачальник зобов`язується поставити (передати) Покупцю товар у строки, зумовлені сторонами, тільки за умови надходження на поточний рахунок Постачальника у строки, визначені в специфікації, повністю суми попередньої оплати або авансових платежів, якщо такі умови оплати товару були передбачені у відповідній специфікації, разом із сумою індексації ціни товару. Під попередньою оплатою, авансом, авансовим платежем сторони розуміють платіж, що повинен бути здійснений Покупцем і отриманий Постачальником до моменту передачі Покупцю товару. Постачальник має право поставити Покупцю товар і до отримання від нього попередньої оплати або авансових платежів, і такі дії Постачальника не є порушенням ним зобов`язань за цим договором.

Згідно з пунктом 4.6 договору №ОД-87 від 27.02.2018 перевірку кількості та якості товару Покупець здійснює (у тому числі в особі свого представника, що отримує товар) під час його отримання від Постачальника або перевізника. Покупець до підписання накладної на товар зобов`язується перевірити його кількість (у тому числі вагу, кількість місць), цілісність його упаковки, пломб на ньому (якщо вони повинні бути присутніми), наявність і відповідність маркування, а також відсутність пошкоджень або ознак псування товару, а в разі їх виявлення зобов`язується негайно письмово заявити про це Постачальнику. Усі претензії з вказаних підстав повинні бути заявлені Покупцем до підписання накладної на товар. Невідповідність фактичної кількості товару його кількості, вказаної в супровідних документах, а також наявність вищевказаних недоліків товару (у тому числі його упаковки) оформлюється двостороннім актом, який підписується сторонами. Після підписання Покупцем накладної (за відсутності підписаного Постачальником акту про недоліки/недостачу товару) приймання товару вважається таким, що відбулося, і претензії (вимоги) Покупця з кількості та якості товару не підлягають задоволенню (окрім претензій щодо прихованих недоліків товару, під якими сторони розуміють такі, що неможливо було виявити під час приймання товару).

В силу підпунктів 4.6.7, 4.6.8 пункту 4.6 договору №ОД-87 від 27.02.2018 претензії (вимоги) Покупця з якості та кількості товару підлягають задоволенню тільки за умови дотримання Покупцем всього вищевказаного порядку та строків. Постачальник не несе відповідальності за погіршення якісних показників товару, які сталися після його передачі Покупцю. Претензії щодо сортової якості насіння (сукупність показників, що характеризують належність насіння до відповідного гібриду чи сорту) може заявлятися Покупцем тільки до виробника насіння або його представництв на території України. Якщо в день отримання товару від Покупця не надійшло претензій (або ним у цей день не було зроблено виклику представника Постачальника для участі у відборі проб та в перевірці якості товару, або в цей день сторонами не було підписано акт про недоліки/недостачу товару, або у всиновлені договором строки проби товару не були передані на арбітражне (експертне) визначення його якості), то товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем: за кількістю (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній; за якістю - відповідно до якості, вказаної в документі про якість.

Покупець зобов`язується оплатити Постачальнику товар у строк, що вказаний у специфікації. Якщо в специфікації не вказано строк (термін) оплати товару, то такий товар оплачується Покупцем у день його отримання від Постачальника. Такий же строк оплати товару діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару за накладною, але на такий товар не була підписана специфікація і він попередньо не був оплачений Покупцем (пункт 5.1 договору №ОД-87 від 27.02.2018).

За умовами пунктів 5.2, 5.3 договору №ОД-87 від 27.02.2018 оплата товару здійснюється Покупцем у гривнях через банки у безготівковій формі шляхом переказу платіжним дорученням грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Підставою для платежу є даний договір. Покупець за свій рахунок несе всі витрати, пов`язані з виконанням своїх грошових зобов`язань за договором. Товар вважається (частково, повністю) оплаченим Покупцем, а грошові кошти перерахованими ним, в момент їх надходження на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 5.4 договору №ОД-87 від 27.02.2018 визначено, що Покупець, здійснюючи оплату за товар, зобов`язаний вказувати в призначенні платежу вид товару, що оплачується ("за насіння" або "за пестициди"), реквізити (номер і дату) цього договору, а також реквізити (номер і дату) специфікації до договору або накладної, якщо специфікація не була підписана. Якщо Покупець цього не дотримується, то Постачальник має право сам, на власний розсуд, визначити в рахунок якою виду товару, специфікації, договору або іншого зобов`язання між сторонами зарахувати платіж покупця, незалежно від вказаного в платіжному документі призначення платежу. Якщо інше не буде вирішено Постачальником, то грошові кошти, що надійшли від Покупця в оплату товару за цим договором, погашають грошові зобов`язання (платежі) покупця за цим договором у хронологічній послідовності строків (термінів) їх виконання, тобто починаючи із зобов`язань (платежів) із самим ранніми строками виконання. У разі прострочення Покупцем виконання грошових зобов`язань за цим договором, Постачальник має право самостійно вирішити в погашення яких саме його вимог (зі сплати штрафних санкцій або процентів, або збитків, або основного непроіндексованого боргу, або суми індексації ціни товару тощо), в першу чергу зарахувати грошові кошти, що надійшли від Покупця, незалежно від вказаного ним призначення платежу, з повідомленням Покупцеві про таке зарахування.

У підпункті 6.1.1 пункту 6.1, підпункті 6.2.1 пункту 6.2 договору №ОД-87 від 27.02.2018 сторонами узгоджено, що Покупець зобов`язується, зокрема, у встановлені специфікаціями (договором) строки оплатити товар, а Постачальник зобов`язується передати товар Покупцеві з дотриманням строку поставки та в місці поставки, визначеному в договорі (специфікації), при цьому Постачальник є зобов`язаним вчинити вказані дії тільки за умови надходження на його поточний рахунок у строки, визначені в специфікації, повністю суми попередньої оплати або авансових платежів за товар, якщо такі умови оплати товару були передбачені у відповідній специфікації, разом із сумою індексації ціни товару.

Відповідно до підпункту 7.1.3 пункту 7.1 договору №ОД-87 від 27.02.2018 за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 20 календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 календарних днів, а за прострочення їх виконання понад 40 календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від суми грошовою зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів. Покупець сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів виходячи із загального строку прострочення певної суми грошовою зобов`язання. Штрафи на суму простроченої попередньої оплати, авансового платежу, якщо товар не був отриманий Покупцем, не нараховуються.

Сторони також домовилися, що строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором вони збільшують до 3 років (підпункт 7.2.1 пункту 7.2 договору №ОД-87 від 27.02.2018).

Згідно з підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 договору №ОД-87 від 27.02.2018 в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором Покупець замість 3% річних, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити Постачальнику 48% річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова станка Національною банку України буде перевищувати 48% річних, Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національною банку України, що діяла в такий період. У будь-якому випадку розмір процентів, що сплачуються Покупцем Постачальнику, не може бути менший за 48% річних від простроченої суми за весь час її прострочення. Проценти на суму простроченої попередньої оплати, авансовою платежу, якщо товар не був отриманий Покупцем, не нараховуються.

В силу пункту 8.1 договору №ОД-87 від 27.02.2018 цей договір є укладеним з моменту його підписання сторонами й діє до кінця року, в якому він був укладений. Усі поставки Постачальником Покупцю товару з моменту укладення цього договору і до кінця року, в якому був укладений цей договір, а також порядок їх оплати, регулюється цим договором. Якщо в наступних роках сторони не укладуть новий договір поставки товару, але фактично Постачальником будуть здійснюватися поставки товару Покупцю, то цей договір продовжуватиме діяти та регулювати мови таких поставок між сторонами і в наступних роках аж до дати укладання ними нового договору поставки товару.

Пунктом 8.2 договору №ОД-87 від 27.02.2018 передбачено, що відмова однієї зі сторін від договору або закінчення строку його дії не звільняє Покупця від виконання тих грошових зобов`язань за поставлений товар, що залишилися невиконаними ним, у тому числі зі сплати суми індексації ціни товару, а також не звільняє сторони від відповідальності та правових наслідків порушення ними зобов`язань за договором.

На виконання договору №ОД-87 від 27.02.2018 сторонами було підписано без зауважень та скріплено печатками низку специфікацій, а саме:

-специфікацію №2 від 12.04.2018 на загальну суму 3214485,08 грн (з урахуванням ПДВ), якою визначено умови і місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: авансовий платіж у сумі 160724,25 грн перераховується Покупцем Постачальнику у строк не пізніше 17.04.2018, другий платіж у сумі 160724,25 грн - не пізніше 30.04.2018; третій платіж у сумі 1285794,04 грн - не пізніше 30.07.2018, четвертий платіж у сумі 1607242,54 грн - не пізніше 30.08.2018);

-специфікацію №3 від 12.04.2018 на загальну суму 1866600 грн (з урахуванням ПДВ), в якій передбачено умови і місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: авансовий платіж у сумі 93330 грн перераховується Покупцем Постачальнику у строк не пізніше 17.04.2018, другий платіж у сумі 93330 грн - не пізніше 30.04.2018, третій платіж у сумі 746640 грн - не пізніше 30.07.2018, четвертий платіж у сумі 933300 грн - не пізніше 30.08.2018);

-специфікацію №4 від 12.04.2018 на загальну суму 41804,16 грн (з урахуванням ПДВ), в якій погоджено умови та місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, не пізніше 20.04.2018);

-специфікацію №5 від 14.05.2018 на загальну суму 165123 грн (з урахуванням ПДВ), якою визначено умови та місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: перший платіж у сумі 33024,60 грн перераховується Покупцем Постачальнику у строк не пізніше 28.05.2018, другий платіж у сумі 132098,40 грн - не пізніше 15.10.2018);

-специфікацію №6 від 11.06.2018 на загальну суму 867776,94 грн (з урахуванням ПДВ), в якій передбачено умови і місце поставки/передачі товару(EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, не пізніше 30.08.2018);

-специфікацію №7 від 11.06.2018 на загальну суму 47079,12 грн (з урахуванням ПДВ), в якій погоджено умови і місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, не пізніше 30.08.2018);

-специфікацію №8 від 18.06.2018 на загальну суму 501472,63 грн (з урахуванням ПДВ), якою визначено умови та місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, не пізніше 30.08.2018);

-специфікацію №9 від 18.06.2018 на загальну суму 15816 грн (з урахуванням ПДВ), в якій передбачено умови і місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, не пізніше 30.08.2018);

-специфікацію №10 від 05.07.2018 на загальну суму 306255 грн (з урахуванням ПДВ), в якій погоджено умови та місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, не пізніше 30.08.2018);

-специфікацію №11 від 05.07.2018 на загальну суму 567345 грн (з урахуванням ПДВ), якою визначено умови та місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, ј) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, не пізніше 30.08.2018);

-специфікацію №12 від 16.07.2018 на загальну суму 151171,20 грн (з урахуванням ПДВ), в якій передбачено умови і місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, не пізніше 30.08.2018);

-специфікацію №14 від 03.08.2018 на загальну суму 70898,88 грн (з урахуванням ПДВ), в якій погоджено умови та місце поставки/передачі товару (EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4) та строк оплати товару (товар оплачується Покупцем у порядку, вказаному в договорі, не пізніше 14.09.2018).

Позивачем на підставі договору №ОД-87 від 27.02.2018 було здійснено поставку відповідачеві товару на загальну суму 7815827,02 грн, що підтверджується підписаними без зауважень та скріпленими печатками сторін видатковими накладними №ЗП6848 від 12.04.2018 на суму 11990,40 грн, №ЗП6849 від 12.04.2018 на суму 29813,76 грн, №ЗП16367 від 14.05.2018 на суму 3214485,08 грн, №ЗП16365 від 14.05.2018 на суму 1866600 грн, №ЗП16467 від 14.05.2018 на суму 165123 грн, №ЗП21673 від 12.06.2018 на суму 843176,66 грн, №ЗП21680 від 12.06.2018 на суму 47079,12 грн, №ЗП22368 від 18.06.2018 на суму 24600,29 грн, №ЗП22374 від 18.06.2018 на суму 501472,63 грн, №ЗП22371 від 18.06.2018 на суму 15816 грн, №ЗП23773 від 06.07.2018 на суму 306255 грн, №ЗП23774 від 06.07.2018 на суму 567345 грн, №ЗП24337 від 16.07.2018 на суму 151171,20 грн та №ЗП25788 від 03.08.2018 на суму 70898,88 грн.

25.04.2018 між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" було укладено додаткову угоду №1 до договору №ОД-87 від 27.02.2018, відповідно до пунктів 1, 2 якої Покупець зобов`язується у строк не пізніше 25.04.2018 повністю повернути Постачальнику товар, що був отриманий Покупцем за специфікацією №4 від 12.04.2018 на загальну суму 41804,16 грн у зв`язку з тим, що у Покупця відпала потреба в придбаному товарі, при цьому повернення товару не пов`язано із його недоліками або якістю.

Згідно з пунктом 3 вищенаведеної додаткової угоди №1 від 25.04.2018 грошові зобов`язання Покупця перед Постачальником за специфікацією і договором є зменшеними на суму повернутого Покупцем Постачальнику товару з моменту повернення останнього.

На виконання додаткової угоди №1 від 25.04.2018 до договору №ОД-87 від 27.02.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" було повернуто позивачу частину отриманого за вказаним договором товару на загальну суму 41804,16 грн, що підтверджується накладними на повернення від покупця №ЗП279 від 25.04.2018 на суму 11990,40 грн та №ЗП277 від 25.04.2018 на суму 29813,76 грн.

З наявної у матеріалах справи копії виписки по банківському рахунку Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" вбачається, що відповідач сплатив за поставлений позивачем на підставі договору №ОД-87 від 27.02.2018 товар грошові кошти у загальній сумі 6307822,85 грн, а саме: 11.05.2018 - 321448,50 грн; 06.07.2018 - 134877 грн; 06.07.2018 - 165123 грн; 11.07.2018 - 51783 грн; 11.07.2018 - 101577 грн; 11.07.2018 - 146640 грн; 10.04.2019 - 39000 грн; 10.04.2019 - 104074,35 грн; 19.04.2019 - 209500 грн; 26.04.2019 - 812000 грн; 30.05.2019 - 155000 грн; 04.06.2019 - 203000 грн; 07.06.2019 - 169000 грн; 07.06.2019 - 141000 грн; 14.06.2019 - 139000 грн; 21.06.2019 - 71000 грн; 10.07.2019 - 639000 грн; 18.07.2019 - 390000 грн; 31.07.2019 - 800000 грн; 16.08.2019 - 100000 грн; 29.08.2019 - 180000 грн; 05.09.2019 - 360000 грн; 06.09.2019 - 240000 грн; 27.09.2019 - 152000 грн; 09.10.2019 - 350000 грн; 09.10.2019 - 86000 грн; 11.10.2019 - 46800 грн.

16.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" перерахувало на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" грошові кошти у розмірі 1466200,01 грн, зазначивши в графі "Призначення платежу" платіжного доручення №1287 від 16.10.2019 "за посів мат. зг. дог. №ОД-87 від 27.02.2018 р. у т.ч. ПДВ 20% - 244366,67 грн", про що свідчить копія виписки по банківському рахунку позивача.

В цей же день відповідач звернувся до Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" з листом №16/10-1 від 16.10.2019, в якому просив зміст графи "Призначення платежу" платіжного доручення №1287 від 16.10.2019 про сплату 1466200,01 грн вважати викладеним у наступній редакції: "За ЗРР згідно договору поставки №ОД-13 від 11.10.2019 р., в т.ч. ПДВ - 244366,67 грн".

За фактом події отримання оплати у сумі 1466200,01 грн позивач склав податкові накладні №1291 від 16.10.2019 та №1309 від 16.10.2019, які в подальшому були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за договором №ОД-87 від 27.02.2018 у загальному розмірі 3053034,05 грн, з яких: 1466200,01 грн основної заборгованості, а також 120228,40 грн інфляційних втрат, 293240 грн штрафу та 1173365,64 грн відсотків річних.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором №ОД-87 від 27.02.2018, а відтак із правомірності заявлення вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" основної заборгованості за поставлений товар, штрафу, інфляційних втрат та відсотків річних, при цьому суд першої інстанції врахував неправильність проведеного позивачем розрахунку відсотків річних, оскільки договірні санкції можуть застосовуватися лише в період з моменту виникнення заборгованості та до моменту припинення договору, у зв`язку з чим Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" має право на нарахування узгоджених сторонами 48% річних виключно до 31.12.2018 (дата припинення вищенаведеного договору), а вже з 01.01.2019 позивач має правові підстави для нарахування відсотків річних у передбаченому статтею 625 Цивільного кодексу України розмірі, тобто 3%. Стосовно вимоги позивача про зазначення в резолютивній частині судового рішення формули розрахунку 48% річних на суму основного боргу, починаючи з 16.06.2020 та до моменту його виконання, Господарський суд Одеської області зазначив про те, що застосування положень частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України є правом суду, при цьому відсутність правових підстав для нарахування Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" 48% річних після припинення дії договору №ОД-87 від 27.02.2018, а саме: після 31.12.2018, має наслідком відсутність підстав і для зазначення в резолютивній частині судового рішення формули для розрахунку річних за вказаною відсотковою ставкою.

Колегія суддів частково погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Суд апеляційної інстанції вбачає, що за своєю юридичною природою договір №ОД-87 від 27.02.2018 є договором поставки.

Згідно з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, договір №ОД-87 від 27.02.2018 став належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Колегія суддів зауважує, що факт належного виконання позивачем прийнятих на себе за договором №ОД-87 від 27.02.2018 зобов`язань з поставки товару на загальну суму 7815827,02 грн підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними без зауважень та скріпленими печатками сторін видатковими накладними.

Статтею 530 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.1 договору №ОД-87 від 27.02.2018 передбачено, що Покупець зобов`язується оплатити Постачальнику товар у строк, що вказаний у специфікації. Якщо в специфікації не вказано строк (термін) оплати товару, то такий товар оплачується Покупцем у день його отримання від Постачальника. Такий же строк оплати товару діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару за накладною, але на такий товар не була підписана специфікація і він попередньо не був оплачений Покупцем.

На виконання договору №ОД-87 від 27.02.2018 сторонами було підписано без зауважень та скріплено печатками низку специфікацій (зокрема, №2 від 12.04.2018, №3 від 12.04.2018, №4 від 12.04.2018, №5 від 14.05.2018, №6 від 11.06.2018, №7 від 11.06.2018, №8 від 18.06.2018, №9 від 18.06.2018, №10 від 05.07.2018, №11 від 05.07.2018, №12 від 16.07.2018 та №14 від 03.08.2018), кожна з яких містить узгоджені строки оплати товару.

Між тим, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії виписки по банківському рахунку Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", відповідач прийняті на себе зобов`язання в частині оплати поставленого товару у встановлені вищезазначеними специфікаціями строки не виконав та за отриманий товар розрахувався частково (на загальну суму 6307822,85 грн), у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 1466200,01 грн (7815827,02 грн вартості поставленого товару - 6307822,85 грн сплачених відповідачем коштів - 41804,16 грн вартості повернутого відповідачем товару = 1466200,01 грн основної заборгованості).

За таких обставин, враховуючи наведені норми права, узгоджені сторонами умови договору №ОД-87 від 27.02.2018 та підписаних на його виконання специфікацій, а також те, що розмір заборгованості відповідача перед Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" за даним договором підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи первинних документів, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів проведення відповідачем повної оплати вартості поставленого за вказаним договором товару, Південно-західний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" на користь позивача 1466200,01 грн основної заборгованості.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" про повне погашення ним заборгованості за договором №ОД-87 від 27.02.2018, які обґрунтовані посиланнями на додані до апеляційної скарги копії платіжного доручення №1287 від 16.10.2019 про сплату на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" 1466200,01 грн та адресованого Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" листа №16/10-2 від 16.10.2019, в якому відповідач підтверджує правильність зазначення у графі "Призначення платежу" вищенаведеного платіжного доручення "за посів мат. зг. дог. №ОД-87 від 27.02.2018 р. у т.ч. ПДВ 20% - 244366,67 грн", судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, адже в силу частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, між тим відповідачем взагалі не порушується питання щодо можливості приєднання до матеріалів справи доказів, поданих ним разом з апеляційною скаргою, та врахування їх при апеляційному розгляді справи №916/1762/20.

Крім того, як зазначалося вище, 16.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" перерахувало на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" грошові кошти у розмірі 1466200,01 грн, зазначивши в графі "Призначення платежу" платіжного доручення №1287 від 16.10.2019 "за посів мат. зг. дог. №ОД-87 від 27.02.2018 р. у т.ч. ПДВ 20% - 244366,67 грн", про що свідчить копія виписки по банківському рахунку позивача.

При цьому в цей же день відповідач звернувся до Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" з листом №16/10-1 від 16.10.2019, в якому просив зміст графи "Призначення платежу" платіжного доручення №1287 від 16.10.2019 про сплату 1466200,01 грн вважати викладеним у наступній редакції: "За ЗРР згідно договору поставки №ОД-13 від 11.10.2019 р., в т.ч. ПДВ - 244366,67 грн".

Стосовно тверджень Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" про те, що затверджена постановою правління Національного Банку України №22 від 21.01.2004 Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті не передбачає можливості внесення уточнень чи виправлень викладеної в графі "Призначення платежу" інформації, у зв`язку з чим вищенаведений лист відповідача №16/10-1 від 16.10.2019 про зміну призначення платежу не може прийматися до уваги, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.29 вищенаведеної Інструкції (в редакції, чинній на момент перерахування відповідачем коштів за платіжним дорученням №1287 від 16.10.2019) платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі. Для цього платникові необхідно подати до банку, що його обслуговує, документ на відкликання (пункт 23.1 статті 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Таке відкликання здійснюється у порядку, визначеному внутрішніми правилами банку, і виключно у повній сумі.

Отже, до списання грошових коштів з рахунку платник наділений правом змінити реквізит "Призначення платежу" шляхом відкликання платіжного доручення. Однак, у разі, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Таким чином, з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним, а внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим, відтак питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Зазначене підтверджується листом Національного Банку України №25-111/1438-7141 від 09.06.2011 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу", яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами без участі банку.

Визначальним у змісті законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час, як зміна волевиявлення у розпорядженні коштами є господарськими правовідносинами та визначається цивільно-правовими угодами, укладеними між сторонами.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 19.06.2018 у справі №809/34/17.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує на тому, наявний у матеріалах справи лист відповідача №16/10-1 від 16.10.2019 про зміну призначення платежу платіжного доручення №1287 від 16.10.2019, враховуючи відсутність будь-яких заперечень Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" проти такої зміни, є належним доказом досягнення сторонами домовленості про зарахування грошових коштів у сумі 1466200,01 грн, перерахованих Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" на користь позивача за вищенаведеним платіжним дорученням, в якості оплати за іншим договором поставки, а саме: за договором №ОД-13 від 11.10.2019.

При цьому, як зазначалося вище, жодних правових підстав для врахування доданої відповідачем до своєї апеляційної скарги копії адресованого Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" листа №16/10-2 від 16.10.2019, питання про можливість приєднання якої до матеріалів справи та врахування при апеляційному розгляді даної справи Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" не порушується, Південно-західний апеляційний господарський суд не має, тим більше, що позивач заперечує факт отримання цього листа, докази направлення (надання) або отримання Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" якого у матеріалах справи відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що невиконання грошового зобов`язання правильно кваліфіковане судом першої інстанції як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу частин першої, другої та четвертої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У підпункті 7.1.3 пункту 7.1 договору №ОД-87 від 27.02.2018 сторони узгодили, що за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 20 календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 календарних днів, а за прострочення їх виконання понад 40 календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від суми грошовою зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів. Покупець сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів виходячи із загального строку прострочення певної суми грошовою зобов`язання. Штрафи на суму простроченої попередньої оплати, авансового платежу, якщо товар не був отриманий Покупцем, не нараховуються.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок суми штрафних санкцій, апеляційний господарський суд встановив, що вказаний розрахунок є правильним, у зв`язку з чим, з огляду на те, що строк прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати поставленого на підставі договору №ОД-87 від 27.02.2018 товару перевищує 40 календарних днів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" 293240 грн штрафу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Отже, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Саме таку правову позицію викладено у пунктах 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

У застосуванні індексації колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62- 97р. від 03.04.1997. У листі Верховного Суду України №62- 97р. від 03.04.1997 зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою.

Ретельно дослідивши наданий позивачем до місцевого господарського суду розрахунок інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зауважує про неправильність останнього у зв`язку з застосуванням Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" невірного сукупного індексу інфляції, адже сукупний індекс інфляції за період з листопада 2018 року по травень 2020 року, в межах якого останнім було нараховано заявлену до стягнення суму інфляційних втрат, становив 108,3, у той час як позивачем помилково зазначено індекс 108,2, а відтак Господарський суд Одеської області обґрунтовано здійснив перерахунок та з`ясувавши, що розмір інфляційних втрат за розрахунком суду становить 121694,60 грн, тобто перевищує розмір інфляційних втрат, заявлених позивачем до стягнення, не вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позов в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" інфляційних втрат у сумі 120228,40 грн.

Стосовно позовних вимог Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" про стягнення з відповідача 48% річних у сумі 1173365,64 грн колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 договору №ОД-87 від 27.02.2018 в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором Покупець замість 3% річних, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити Постачальнику 48% річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова станка Національною банку України буде перевищувати 48% річних, Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національною банку України, що діяла в такий період. У будь-якому випадку розмір процентів, що сплачуються Покупцем Постачальнику, не може бути менший за 48% річних від простроченої суми за весь час її прострочення. Проценти на суму простроченої попередньої оплати, авансовою платежу, якщо товар не був отриманий Покупцем, не нараховуються.

Отже, колегія суддів враховує, що сторони, скориставшись встановленим цивільним законодавством принципом свободи договору, дійшли згоди щодо збільшення передбаченого приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України розміру відсотків річних (з 3% до 48%).

В силу пункту 8.2 договору №ОД-87 від 27.02.2018 відмова однієї зі сторін від договору або закінчення строку його дії не звільняє Покупця від виконання тих грошових зобов`язань за поставлений товар, що залишилися невиконаними ним, у тому числі зі сплати суми індексації ціни товару, а також не звільняє сторони від відповідальності та правових наслідків порушення ними зобов`язань за договором.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вищенаведений пункт договору №ОД-87 від 27.02.2018 відповідає вимогам частини четвертої статті 631 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, враховуючи те, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов`язань за договором, зокрема, в частині оплати поставленого товару, беручи до уваги те, що передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України відсотки річних мають компенсаційний характер та, відповідно, не є договірною санкцією, а також з огляду на те, що зміст договору №ОД-87 від 27.02.2018 не містить жодних умов щодо можливості нарахування відсотків річних в узгодженому сторонами розмірі лише протягом строку дії даного договору, натомість останній передбачає зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача 48% річних від простроченої суми за весь час її прострочення, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" має право на нарахування 48% річних виключно до 31.12.2018 (дата припинення вищенаведеного договору).

Даний висновок апеляційного господарського суду про можливість здійснення нарахувань поза межами строку дії договору поставки, порушення якого мало місце під час його дії, повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.05.2018 у справі №927/333/17.

За таких обставин, перевіривши наявний у матеріалах справи розрахунок 48% річних, колегія суддів зазначає про правильність останнього, у зв`язку з чим Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 48% річних у розмірі 1173365,64 грн, нарахованих за період з 16.10.2018 по 15.06.2020.

При цьому, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 48% річних у сумі 1173365,64 грн, колегія суддів зауважує, що закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії - безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором нарахувань (зокрема, відсотків річних), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, беручи до уваги компенсаційний характер передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України відсотків річних, а також те, що сума заявлених до стягнення відсотків річних фактично складає 80% від основної заборгованості, а разом з сумою застосованого штрафу - перевищує її, Південно-західний апеляційний господарський суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру належних до сплати відсотків річних на 50%, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання відсотків річних ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності, тим більше, що стягнення інфляційних втрат, штрафу та частини заявленої до стягнення суми відсотків річних має забезпечити баланс інтересів сторін.

При цьому колегія суддів наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення зменшення розміру відсотків річних зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру вказаних нарахувань є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього.

Щодо клопотання позивача про зазначення в резолютивній частині судового рішення формули розрахунку 48% річних на суму основного боргу, починаючи з 16.06.2020 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основної заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Тлумачення вищенаведених положень процесуального закону свідчить про те, що зазначення в судовому рішенні про нарахування відсотків річних до моменту виконання рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Крім того, беручи до уваги вищевикладений висновок апеляційного господарського суду про наявність правових підстав для зменшення розміру належних до сплати відсотків річних на 50% з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів наголошує на тому, що зазначення в судовому рішенні відповідної формули стане непослідовним та фактично знівелює можливість в подальшому у разі наявності відповідних обґрунтованих підстав обмежити відповідальність відповідача у вигляді сплати відсотків річних, нарахованих за договором №ОД-87 від 27.02.2018, оскільки орган (особа), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, відповідними повноваженнями на зменшення наведених вище нарахувань чинним законодавством не наділений.

Водночас відмова у задоволенні вищезазначеного клопотання жодним чином не позбавляє Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" права звернутися до господарського суду з відповідним позовом про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних, нарахованих за період, неохоплений даним судовим рішенням, зокрема, до фактичного погашення основної заборгованості.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують наведених вище висновків суду апеляційної інстанції і не впливають на їх правильність.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2020 у справі №916/1762/20 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 374158,89 грн 48% річних з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині та зміні в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційних скарг покладаються на відповідача, при цьому судом апеляційної інстанції враховується, що у разі коли господарський суд зменшує розмір відсотків річних, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2020 у справі №916/1762/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 374158,89 грн 48% річних скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити, в частині розподілу судових витрат - змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" 1466200,01 грн основної заборгованості, 293240 грн штрафу, 120228,40 грн інфляційних втрат, 586682,82 грн 48% річних та 45795,51 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити".

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" 21618,94 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2021.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук