РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2021Справа № 910/20128/20

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 19911,30 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» 19911,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №1/50 від 27.05.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Scania, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу Iveco, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3662267, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/20128/20, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 12.12.2020 отримана відповідачем 04.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №001.

01.02.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, серед іншого, просить суд поновити строк для подачі відзиву.

Клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву судом задовольняється.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що ним правомірно було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування у відповідності до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

03.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Третя особа пояснень щодо позову не надала, своїм правом не скористалась.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.05.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1/50 (надалі - Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, зокрема, автомобілем Scania, державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

17.09.2019 о 14 год 00 хв на території Комплексу будівель та споруд №8 у смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області сталася ДТП, а саме: водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Iveco, державний номер НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не переконався у безпеці, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Scania, державний номер НОМЕР_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п.10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2019 у справі №175/3994/19, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхових актів №ССКА-6178 від 14.11.2019 та № ССКА-6178/1 від 02.03.2020, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаними актами, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 17008,86 грн на рахунок Приватного підприємства «Транс Логістик», що підтверджується платіжними дорученнями №27442 від 14.11.2019 та №6354 від 03.03.2020.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 17008,86 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2019 у справі №175/3994/19 вбачається, що транспортний засіб Iveco, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Scania, державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Iveco, державний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Згідно з інформацією з єдиної централізованої бази даних, наданою Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду, станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Iveco, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3662267 з встановленим розміром страхової суми за шкоду, заподіяну майну, - 100000,00 грн, франшизи - 0 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до рахунку №DP-1906730 від 19.09.2019, виставленого виконавцем ремонтних робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Скан-Сервіс», вартість відновлювального ремонту автомобіля Scania, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП становить 17008,87 грн.

Відповідачем не було надано заперечень щодо переліку та вартості робіт, зазначених у рахунку №DP-1906730 від 19.09.2019.

При цьому, суд враховує, що страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Водночас, відповідно до п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

З доданої до позовної заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Scania, державний номер НОМЕР_1 , вбачається, що даний автомобіль є 2018 року випуску, тобто строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищує 3 років.

Відтак, враховуючи, що належних та допустимих доказів існування обставин, зазначених у п.7.39 Методики, матеріали справи не містять, значення коефіцієнта фізичного зносу в даному випадку приймається судом таким, що дорівнює 0.

Отже, з урахуванням визначених полісом №АО/3662267 розмірів лімітів відповідальності та франшизи, розміру шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, у відповідача виник обов`язок по спірному страховому випадку відшкодувати позивачу витрати в розмірі 17008,86 грн.

За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Для долучення до матеріалів справи позивачем надано копію листа №11/19638 від 19.11.2019, яким позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП, що сталася 17.09.2019.

Листом №3137/18 від 09.10.2020 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п.32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, згідно з п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Як зазначає відповідач, водій ОСОБА_1 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПП «Транс Логістик», а отже, водієм ОСОБА_1 в результаті ДТП було завдано шкоду роботодавцю - ПП «Транс Логістик». Відтак, за твердженням відповідача, з огляду на положення ч. 1 ст. 1172 та ст.606 Цивільного кодексу України, за шкоду, що завдана працівником юридичній чи фізичній особі, з якою він знаходиться в трудових відносинах, немає підстав застосовувати цивільну відповідальність, оскільки боржник і кредитор збігаються в одній особі.

Однак, суд відзначає, відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Суд зазначає, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не обмежують особу (страхувальника) в отримані страхового відшкодування у разі пошкодження в результаті експлуатації забезпеченого транспортного засобу іншого транспортного засобу, що також належить даній особі, оскільки в даному випадку особою, яка завдала шкоду є не страхувальник, а водій забезпеченого транспортного засобу.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, законом покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в даному випадку - на Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія».

У зв`язку з наведеним, твердження відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди через те, що транспортні засоби як потерпілої, так і винної сторони належать одній особі, є безпідставними.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 17008,86 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, вказуючи на прострочення виконання відповідачем зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 480,31 грн, 3% річних у розмірі 415,46 грн та пеню у розмірі 2006,67 грн.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач свого обов`язку щодо виплати суми страхового відшкодування за наслідками ДТП, що сталася 17.09.2019, не виконав.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені, 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 21.02.2020 по 14.12.2020.

З огляду на положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зобов`язаний був здійснити виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Як зазначалося вище, для долучення до матеріалів справи позивачем було надано копію листа №11/19638 від 19.11.2019, яким позивач звернувся до відповідача із вимогою про виплату суми відшкодування за наслідками ДТП, що сталася 17.09.2019.

Однак, жодних доказів, з яких можливо було б встановити дату направлення та отримання відповідачем вказаного листа (заяви про страхове відшкодування) позивач суду не надав, що в свою чергу, унеможливлює визначити період прострочення виконання відповідачем виконання відповідного грошового зобов`язання.

Судом враховується, що у своєму листі про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідач факт отримання від позивача заяви (листа №11/19638 від 19.11.2019) відповідачем визнається, водночас дати отримання відповідної заяви відповідач не називає. При цьому, сам лист відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування датований лише 09.10.2020.

Відтак, позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо виплати суми страхового відшкодування у період, за який позивачем нараховані заявлені до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 480,31 грн, 3% річних у розмірі 415,46 грн та пені у розмірі 2006,67 грн задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн.

Частиною 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч.3 - 5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

До позовної заяви позивачем додано: копію Договору №1 про надання правової (правничої) допомоги від 05.11.2018, копію додатку №4 до Договору №1 про надання правової (правничої) допомоги від 09.09.2020, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6153 від 09.08.2018, копію довіреності від 15.11.2019, копію акту виконаних робіт від 14.12.2020 до Договору №1 про надання правової (правничої) допомоги від 05.11.2018, копію платіжного доручення №3323 від 14.12.2020 на суму 3000,00 грн.

З наданих позивачем документів вбачається, що 05.11.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (клієнт) та Адвокатським бюро «Гедз» (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №1, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

У Додатку №4 до Договору №1 про надання правової (правничої) допомоги від 09.09.2020 його сторони погодили, що за надання правової (правничої) допомоги у справах, де клієнт виступає в якості позивача, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок адвокатського бюро гонорар у розмірі 3000,00 грн за кожну справу. Клієнт перераховує гонорар адвокатському бюро не пізніше 3 робочих днів після надання адвокатським бюро акту виконаних робіт та рахунку до нього.

Відповідно до акту виконаних робіт від 14.12.2020 до Договору №1 про надання правової (правничої) допомоги від 05.11.2018 в зв`язку з необхідністю звернення з позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до Господарського суду міста Києва у страховій справі №ССКА-6178, за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0401-00001/50 від 27.05.2019, де страхувальником виступає Приватне підприємство «Транс Логістик», винною у ДТП особою є Юдчиць Микола Костянтинович, Адвокатським бюро вчинено наступні дії: проведено консультацію з клієнтом щодо порядку та строків звернення з позовом до суду; вчинено підготовчі дії (а саме: з`ясовано чи мали місце обставини (факти), про які вказує клієнт та якими доказами вони підтверджуються; з`ясовано чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; визначено правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин; визначено правові норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин; зібрано необхідні докази на підтвердження позовних вимог; проаналізовано та вивчено судову практику); підготовлено позовну заяву для подачі до суду.

Наданим позивачем платіжним дорученням №3323 від 14.12.2020 на суму 3000,00 грн підтверджується здійснення позивачем оплати послуг за надання правової допомоги по страховій справі ССКА-6178.

Отже, матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн.

Клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, від відповідача не надходило.

Враховуючи викладене, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (Україна, 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 40, ідентифікаційний код 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «Українська страхова група» (Україна, 03038, місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ.А, ідентифікаційний код 30859524) суму страхового відшкодування у розмірі 17008 (сімнадцять тисяч вісім) грн 86 коп., судовий збір у розмірі 1795 (одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять) грн 59 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2562 (дві тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн 69 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257, п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова