ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021м. ДніпроСправа № 904/6896/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНССЕРВІС", м.Дніпро

Третя особа, яка не заявляє позовних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м. Дніпро

про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування

Без виклику (повідомлення) представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 48 617, 83 грн. до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНССЕРВІС".

Ухвалою від 28.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін.

02 та 08 лютого 2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує та зазначає, що відповідальність ТОВ «Автотранссервіс» настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цими особами, по-перше в трудових відносинах, а, по-друге, шкода, заподіяна нею у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Але, станом на 12.12.2018 (дата ДТП) ОСОБА_1 не перебував з ТОВ «Автотранссервіс» у трудових відносинах. Таким чином, ТОВ «Автотранссервіс» не повинен нести відповідальність за шкоду, завдану 12.12.2018. Також в позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 12.12.2018 року о. 06,55 год. керував транспортним засобом Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 . Але, у ТОВ «Автотранссервіс» на праві власності, іншого речового права, договору підряду, оренди тощо транспортного засобу Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 не перебувало.

Відповідач вказує на те, що власником Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 59).

01.01.2018 між ОСОБА_2 (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (користувач) укладено Договір позички транспортного засобу № 01012018, згідно п. 1.1. даного Договору позикодавець зобов`язується передати користувачеві у безоплатне тимчасове користування транспортний засіб марки - Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 , а користувач зобов`язується повернути транспортний засіб у тому стані, в якому він його одержав, з урахуванням фізичного зносу.

На підставі п. 2.2. даного договору, передача автомобіля здійснюється на підставі акту приймання-передачі, який є додатком № 1 до цього договору, який підписується уповноваженими особами позикодавця і Користувача і і підписання якого свідчить про передачу автомобіля у безоплатне користування позикодавцем.

01.01.2018 передано автомобіль на підставі акту приймання-передачі (а.с. 58).

30.11.2018 вищезазначений транспортний засіб передано позикодавцю н6а підставі акту приймання-передачі транспортного засобу від 30.11.2018 (а.с. 41).

Таким чином, відповідач зазначає, що ТОВ «Автотранссервіс» не є суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яка сталася 12.12.2018 року.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з наявністю підстав відшкодування відповідачем в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Як зазначено в позовній заяві, 12.12.2018 о 06:55 год. Водій Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (далі - відповідач) ОСОБА_1 рухаючись в м. Дніпро, керуючи транспортним засобом Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 виїжджаючи з другорядної дороги, не надав перевагу у русі, в результаті здійснив зіткнення з автомобілем Рено державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до їх пошкодження, чим порушив ст. 124 КУпАП.

На дату скоєння цієї пригоди ТОВ «Автотранссервіс» не застрахував транспортний засіб Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вина водія ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеного ДТП підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2019 у справі № 201/13808/18 (а.с. 13).

В результаті зазначеної ДТП пошкоджений автомобіль Рено державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію (а.с. 11).

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до висновку експертизи № 5101/19/19 від 30.01.2019 про оцінку автомобіля Рено державний номерний знак НОМЕР_2 складає 48 617,83 грн. вартості відновлювального ремонту (а.с. 14-28).

Позивач зазначає, що вказана шкода особисто винуватцем не була відшкодована потерпілій особі.

Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортно) страхового бюро України (далі МТСБУ, позивач) з відповідною заявою до якої додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7797566 з терміном дії з 28.09.2018 по 27.09.2019 (а.с. 10, 12).

У зв`язку з настанням події, передбаченої п. 41.1. ст.. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач 17.05.2019 здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 48 617,83 грн., що підтверджується наказом № 4768 від 16.05.2019 та платіжним дорученням № 938127 від 17.05.2019 (а.с. 29, 30).

На підставі викладеного позивач вважає, що після проведення виплати у нього виникло право зворотної вимоги до відповідача, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Згідно з п. 27.1 ст. 27 цього Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Керуючись п. 27.2 ст. 27 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. «u» п. 38.1.1 ст. 38 цього Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу інснуючим вимогам Правилам дорожнього руху.

У відповідності до п. 38.2.1. ст. 38. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону;

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Стаття 74 ГПК України, визначає обов`язок сторін стосовно доведення обставин, на які вона посилається я на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи, крім випадків, встановлених даним кодексом.

Відповідно ч. 2 ст. 76 ГПК України, предметом доказування під час судового розгляду є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалення судового рішення.

Відповідачем в спростування позовних вимог зазначено про те, що станом на 12.12.2018 (дата ДТП) ОСОБА_1 не перебував з ТОВ «Автотранссервіс» у трудових відносинах.

Також з матеріалів справи вбачається, що власником Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 59).

01.01.2018 між ОСОБА_2 (позичкодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (користувач, відповідач) укладено Договір позички транспортного засобу № 01012018 (а.с. 57), згідно п. 1.1. даного Договору позикодавець зобов`язується передати користувачеві у безоплатне тимчасове користування транспортний засіб марки - Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 , а користувач зобов`язується повернути транспортний засіб у тому стані, в якому він його одержав, з урахуванням фізичного зносу.

На підставі п. 2.2. даного договору, передача автомобіля здійснюється на підставі акту приймання-передачі, який є додатком № 1 до цього договору, який підписується уповноваженими особами позикодавця і Користувача і підписання якого свідчить про передачу автомобіля у безоплатне користування позикодавцем.

01.01.2018 автомобіль передано на підставі акту приймання-передачі (а.с. 58).

30.11.2018 вищезазначений транспортний засіб передано позикодавцю на підставі акту приймання-передачі транспортного засобу від 30.11.2018 (а.с. 41).

Отже з матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди (12.12.2018) Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 не перебував у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу від 30.11.2018 (а.с. 41).

Доказів того, що ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди (12.12.2018) був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», позивачем до матеріалів справи не надано.

Частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. За змістом статті 45 Господарського процесуального кодексу України Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист рушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення відповідачів, та їх заміна у разі необхідності.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» не має безпосереднього відношення до транспортного засобу (Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 ) на якому було скоєно дорожньо-транспортної пригоди (12.12.2018) та не повинно відповідати за пред`явленим позовом про стягнення грошових коштів, оскільки не порушувало та не оспорювало прав, свобод чи інтересів Позивача по даній справі, оскільки не є ні власником, ні користувачем транспортного засобу Мерседес Бенс, державний номерний знак НОМЕР_1 з 30.11.2018, в той час як дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного автомобіля трапилась 12.12.2018.

Беручи до уваги те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» є неналежним відповідачем у справі, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 73, 74, 77-79, 86, 129, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНССЕРВІС", Третя особа, яка не заявляє позовних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у сумі 48 617,83 грн. - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.03.2021

Суддя Н.Г. Назаренко