Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р. м. Житомир Справа № 906/69/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Мастюгін Д.І. - ордер КС№684483 від 18.01.2021;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю" ТВК-Агро"

про стягнення 117 423,09 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю" ТВК-Агро" 117 423,09 грн, з яких: 104217,62грн основного боргу, 3559,78грн пені, 7119,54грн річних, 2526,15грн інфляційних.

Ухвалою від 25.01.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 23.02.2021.

15.02.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній вважає, що позовна заява не відповідає дійсності, заявлений позивачем борг виплачений, тому позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. До відзиву відповідачем подано копії платіжних доручень, доказ дати отримання ухвали про відкриття провадження та доказ відправлення відзиву позивачу.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що відповідач після звернення позивача до суду 19.01.2021 додатково сплатив 20000,00грн, тому позовні вимоги в частині основного боргу підтримує в сумі 84217,62грн.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, що вбачається з поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 51).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а в матеріалах справи є відзив відповідача, який містить позицію останнього щодо заявленого позову, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання ним відзиву на позовну заяву, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю" ТВК-Агро" (покупець, відповідач) укладено договір поставки товару №30 на умовах відстрочення оплати (далі - Договір (а.с. 18-21)), за п. 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар на умовах відстрочення оплати в асортименті, в кількості та за ціною, вказаними в специфікації, яка є невід`ємною частиною даного Договору, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, асортимент, кількість та ціна товару вказана у заявках покупця, остаточно узгоджується сторонами у специфікаціях на кожну окрему партію товару. Специфікація може містити також інформацію про строки та місце поставки товару. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною або за актом приймання-передачі, які після їх підписання сторонами мають силу специфікації, в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору, згідно видаткових накладних від 15.09.2020, 22.10.2020 та від 27.10.2020 поставив відповідачу товар на загальну суму 264217,62 грн.

Зазначає, що разом з видатковими накладними надав відповідачу рахунки для сплати вартості товару, однак останній розрахунки за надані послуги здійснив частково, внаслідок чого станом на час звернення до суду сума заборгованості за поставлений товар склала 104217,62грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань в частині проведення розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення з відповідача 3559,78грн пені, 7119,54грн річних, 2526,15грн інфляційних.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 52-53), вважає, що позовна заява не відповідає дійсності, заявлений позивачем борг виплачений, тому позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки товару №30 на умовах відстрочення оплати (а.с. 18-21).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п. 2.2. Договору, покупець зобов`язаний оплатити ціну товару у строк не більше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати отримання замовленого товару від постачальника. При цьому, сума відвантаженого але не оплаченого товару не повинна перевищувати 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Наявними в матеріалах справи товарно-транспортними та видатковими накладними №ЖрРНк-001363 від 15.09.2020 на суму 216327,04грн, № ЖрРНк-001510 від 22.10.2020 на суму 37782,38 грн та №ЖрРНк-001540 від 27.10.2020 на суму 10108,20 грн підтверджено, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 264217,62 грн (а.с. 22-25).

Натомість, відповідач свої зобов`язання щодо оплати виконав частково, сплативши 160000,00 грн, а саме: згідно платіжного доручення №191 від 02.09.2020 сплатив 60000,00 грн, згідно платіжного доручення №203 від 16.09.2020 - 20000,00грн, згідно платіжного доручення №233 від 29.09.2020 - 20000,00грн, згідно платіжного доручення №241 від 15.10.2020 - 30000,00грн, згідно платіжного доручення №276 від 05.11.2020 - 20000,00грн, згідно платіжного доручення №336 від 21.12.2020 - 10000,00грн (а.с. 30-35). Зазначені платіжні доручення також надано відповідачем до відзиву на позовну заяву (а.с. 55-60).

Внаслідок вказаного, станом на час звернення до суду, заборгованість відповідача склала 104217,62 грн (264217,62 грн - 160000,00 грн).

В процесі розгляду справи, 19.01.2021 відповідач додатково сплатив 20000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №365 від 19.01.2021 (а.с. 60).

Пунктом 2 ч.1 ст.231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Дослідивши викладені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що у даній справі відсутній предмет спору в частині стягнення 20000,00 грн основного боргу, у зв`язку з чим провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України.

За вказаного, враховуючи здійснені відповідачем оплати, станом на час розгляду справи в суді, заборгованість останнього склала 84217,62 грн.

Заперечення відповідача щодо позовних вимог спростовуються матеріалами справи. При цьому, доказів погашення суми основного боргу у розмірі 84217,62 грн останнім не надано.

За вказаного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 84217,62 грн основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у п.5.1. Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати товару покупець в першу чергу сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення оплати та, відповідно до ст. 625 ЦК України, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 24 (двадцять чотири) відсотки річних від простроченої суми боргу за увесь період прострочення, а потім сплачує суму основного боргу з урахуванням умов, викладених в п. 2.5. та 5.6. Договору.

З розрахунку позивача (а.с. 10-16) вбачається, що 3559,78 грн пені та 7119,54 грн 24%річних, останнім нараховано:

- за період з 30.09.2020 до 14.10.2020 на суму боргу у розмірі 116327,04грн, розмір пені складає 572,10грн, 24% річних - 1144,20грн;

- за період з 16.10.2020 до 04.11.2020 на суму боргу у розмірі 86327,04 грн, розмір пені складає 566,08грн, 24% річних - 1132,16грн;

- за період з 06.11.2020 до 09.11.2020 на суму боргу у розмірі 104109,42грн, розмір пені складає 136,54 грн, 24% річних - 273,07грн;

- за період з 11.11.2020 до 20.12.2020 на суму 114217,62грн, розмір пені складає 1497,94грн, 24% річних - 2995,87грн;

- за період з 22.12.2020 до 13.01.2021 на суму боргу 104217,62грн, розмір пені складає 787,12грн, 24% річних - 1574,24грн.

Інфляційні позивачем нараховано за листопад-грудень 2020 року у розмірі 2526,15грн.

Перевіривши розрахунки пені, інфляційних, 24% річних, суд встановив, що останні є арифметично вірними, обґрунтованим, тому вимога про їх стягнення підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягає 97423,09 грн, з яких: 84217,62 грн основного боргу, 3559,78 грн пені, 7119,54 грн 24% річних, 2526,15 грн інфляційних. Провадження у справі в частині стягнення 20000,00 грн основного боргу суд закриває на підставі п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 231, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю" ТВК-Агро" (12122, Житомирська обл., Хорошівський р-н, село Рижани, вул. Заводська, буд. 1, ід.код 35622584) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (02088, м. Київ, вул. Першого Травня, буд. 1-А, ід. код 356221584):

- 84217,62 грн основного боргу;

- 3559,78 грн пені;

- 7119,54 грн 24% річних;

- 2526,15 грн інфляційних;

- 2270,00 грн судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 20000,00 грн основного боргу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.03.21

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонами (рек.).