ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Справа № 915/1512/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Степановій І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", вул. Заводська, 23/14, м. Миколаїв, 54020 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СІСАЙД ТЕРМІНАЛ", вул. Громадянський узвіз, 1/1, м. Миколаїв, 54020 ()

про стягнення коштів в сумі 48 720, 29 грн., припинення господарських правовідносин шляхом розірвання договору та повернення майна

Представники сторін у судове засідання не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" з позовною заявою, в якій просить суд:

1. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СІСАЙД ТЕРМІНАЛ":

- суму заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А у сумі 40 853, 03 грн.;

- штраф за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А у сумі 4 085, 30 грн.;

- пеню за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А у сумі 2 481, 06 грн.;

- інфляційне збільшення боргу за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А у сумі 616, 69 грн.;

- 3 % річних за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А у сумі 684, 21 грн.

2. Припинити господарські правовідносини шляхом розірвання Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А.

3. Повернути ДП "Миколаївський морський торговельний порт" майно, що було передано ТзОВ "СІСАЙД ТЕРМІНАЛ" відповідно до Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 18.01.2021 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.01.2021 року відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 15.02.2021 року.

Сторони явку повноважних представників в судові засідання 18.01.2021 та 15.02.2021 не забезпечили.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. 136).

12.02.2021 року до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшло клопотання (вх. № 2169/21), в якому позивач просить суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Подане клопотання судом розглянуто та задоволено.

Відповідач явку повноважного представника в судові засідання 18.01.2021 та 15.02.2021 не забезпечив.

Ухвали господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 та від 18.01.2021, надіслані на адресу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СІСАЙД ТЕРМІНАЛ", вул. Громадянський узвіз, 1/1, м. Миколаїв, 54020, повернуті до суду поштовою установою із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (арк. 127-131, 137-139).

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону)

Ухвали суду направлялись на адресу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СІСАЙД ТЕРМІНАЛ", вул. Громадянський узвіз, 1/1, м. Миколаїв, 54020, вказану в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України та ч. 7 ст. 240 ГПК України судом складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено, що між ДП "Миколаївський морський торговельний порт" та ТзОВ "СІСАЙД ТЕРМІНАЛ" укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А. Позивач зазначає, що відповідачем допущено істотне порушення умов договору, а саме: порушено зобов`язання щодо сплати орендної плати, внаслідок чого позивач просить суд розірвати договір, повернути майно та просить стягнути заборгованість з урахуванням штрафних санкцій. Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 525, 526, 599, 610, 612, 625, 629 ЦК України, ст. 193, 343 ГК України та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач не скористався наданим йому ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

23.12.2013 року між ДП "Миколаївський морський торговельний порт" (орендодавець) та ТзОВ "Сісайд термінал" (орендар) укладено договір № 24-А оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (арк. 25-31).

До договору між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 05.12.2016 року, яким продовжено строк дії договору та погоджено розрахунок плати за базовий місяць оренди (арк. 34).

Відповідно до п. 11.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 1) договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє по 22.10.2019 року включно, а в частині розрахунків договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договір та додаткова угода підписані та скріплені печатками сторін.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування групу об`єктів окремого індивідуально визначеного державного майна:

- шафи на 2 відділення (інв. №№ 60731, 60741, 60743, 60744, 60747, 60750, 60751, 60752, 62695, 62697, 62698, 62699, 62701, 62702, 62704, 62705, 62708, 62709, 60808, 60809, 60810, 60811, ном. № 2-1 шт., ном. № 0-50 шт);

- стіл комп`ютерний (інв. № 17603);

- стіл (ном. № 3);

- шафи (інв. 4896, № 4901);

- кондиціонери (інв. №№ 60479, 60476, 62493, 63097, 63098, 63096, 60850, 63066, 63099);

- електрощит (інв. № 16655);

- вентилятори (інв. №№ 4408, 4630);

- електроводонагрівач (інв. № 5316);

- насос глибинний (інв. № 38027);

- теплообмінник (інв. № 3005);

- станок заточечний (інв. № 3879),

(надалі - майно), яке обліковується на балансі орендодавця, і вартість якого визначена відповідно до висновку про вартість майна, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Південь», станом на 30.09.2013 року і становить 68 685, 73 грн. без урахування ПДВ.

Відповідно до п. 1.4 договору стан майна на момент укладення договору визначається в акті прийому-передачі за узгодженим висновком орендодавця і орендаря.

Відповідно до п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном після підписання сторонами цього договору, але не раніше дати підписання сторонами акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.4 договору обов`язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору. В акті прийому-передачі майна визначається фактичний технічний стан майна на момент його передачі орендарю/орендодавцю.

Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1) орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої постановою КМУ від 04.10.95 р. № 786 із змінами та доповненнями (надалі-методика), за ставкою 30 % від вартості майна, визначеної відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська оціночна компанія», станом на 31.10.2016 року, яка складає 94 433, 00 грн. без нарахування ПДВ і становить згідно з розрахунком (додаток № 1, який є невід`ємною частиною договору) без ПДВ за базовий місяць розрахунку (листопад 2016 р.) 2 360, 83 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.3 договору розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції від базового до першого місяця орендної плати включно. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць.

Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.5 договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.6 договору орендна плата перераховується орендарем на поточний рахунок до 15-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, але не раніше оголошення індексу інфляції за звітний місяць.

Відповідно до п. 3.10 договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції.

Відповідно до п. 3.11 договору у випадку закінчення дії цього договору при несвоєчасному поверненні майна орендодавцеві, орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення майна.

Відповідно до п. 5.3 договору орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до рахунків, наданих орендодавцем. На вимогу орендодавця проводити звіряння розрахунків по орендних платежах і оформлювати відповідні акти звіряння.

Відповідно до п. 5.10 договору орендар зобов`язується у разі припинення, розірвання цього договору, повернути в 5-ти денний термін орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Відповідно до п. 5.11 договору орендар зобов`язується у триденний термін після отримання від орендодавця акту прийому-передачі підписати його та повернути орендодавцю.

Відповідно до п. 8.3 договору орендодавець має право порушувати питання про дострокове розірвання договору та стягнення з орендаря заборгованості з орендної плати, при її наявності понад 3 місяці від встановленого у договорі терміну її внесення або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 11.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 1) договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє по 22.10.2019 року включно, а в частині розрахунків договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 11.3 договору зміни системи сплати податків, податкових, розрахункових банківських реквізитів сторін, які наведені у розділі 12 цього договору, повідомляються письмово листом, який вважатиметься невід`ємною частинною договору.

Інші зміни та доповнення до умов договору здійснюються сторонами шляхом укладення додаткової угоди, яка оформлюється в письмовому виді, підписується обома сторонами та скріплюється печатками. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Одностороння необґрунтована відмова від виконання умов цього договору не допускається.

Відповідно до п.п. 1 п. 11.5 договору чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 11.7 договору у разі припинення дії цього договору майно повертається орендарем орендодавцю в 5-ти денний термін. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому цим договором при передач майна орендарю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонам акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Судом встановлено, що на виконання умов договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв індивідуально визначене майно, яке знаходиться в робочому стані та може експлуатуватися відповідно до його функціонального призначення, що підтверджується Актом приймання - передачі від 23.12.2013 року та висновком (актом) обстеження технічного стану (арк. 32, 33).

Майно, що є предметом договору, обліковується на балансі позивача ДП «ММТП», що підтверджується довідкою від 04.12.2020 № 03/1584 (арк. 36-38).

03.12.2019 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 07/1514, в якому зазначено, що позивач направляє на адресу відповідача примірники додаткових угод, зокрема, до договору № 24-А від 23.12.2013 року про зміну орендної плати та строку дії договору. В листі позивач просив оформити належним чином примірник додаткової угоди та повернути на адресу позивача (арк. 39).

Примірник додаткової угоди суду не подано.

У відповідь на вищевказаний лист відповідач направив на адресу позивача лист від 11.12.2019 року № 11/12-01, в якому відповідач зазначив, що вказані листи ДП «ММТП» залишаються без розгляду, у зв`язку з тим, що Миколаївським морським торгівельним портом не надано обґрунтування та розрахунку збільшення орендної плати, тарифів та плати за користування залізничними коліями, як того вимагають умови відповідних договорів. Відповідач у листі запропонував надати ТзОВ «Сісайд Термінал» відповідні обґрунтування та розрахунки до кожної додаткової угоди, після чого ТзОВ «Сісайд Термінал» повернеться до розгляду листів ДП «ММТП» (арк. 40).

28.12.2019 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 07/1673, в якому позивач зазначив обґрунтування збільшення орендної плати, зокрема, за договором № 24-А (арк. 41-42).

Доказів підписання між сторонами додаткової угоди щодо зміни орендної плати та продовження строку дії договору суду не подано.

19.12.2020 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 07/203, в якому позивач вимагав від ТзОВ «Сісайд Термінал» повернути майно, що було передано за договорами, в порядку, визначеному у самих договорах та передбаченому чинним законодавством, з метою чого 28.02.2020 забезпечити передачу ДП «ММТП» майна, що є предметом договорів, за відповідними актами приймання-передавання. В листі № 07/203 від 19.12.2020 року позивач зазначив, що строк дії договору № 24-А до 22.10.2019 року. З огляду на сплив строку для розгляду додаткових угод, їх не підписання зі сторони ТзОВ «Сісайд Термінал», позивач ДП «ММТП» вважає договір № 24-А припиненим, у зв`язку із закінченням строку його дії (арк. 43-44).

07.05.2020 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 07/505, в якому позивач вимагав негайно надати до ДП «ММТП» копії договорів страхування орендованого майна, зокрема, за договором 24-А від 23.12.2013 року (арк. 45).

Судом також встановлено, що для проведення оплати позивач виставив та направив відповідачу рахунки на оплату орендних платежів разом з актами наданих послуг за період користування майном з листопада 2019 року по вересень 2020 року на загальну суму 40 853, 03 грн., які направлялись позивачем листами № 03/49 від 13.01.2020 року, № 03/181 від 13.02.2020, № 03/283 від 16.03.2020, № 03/424 від 15.04.2020, № 03/524 від 14.05.2020, № 03/639 від 11.06.2020, № 03/783 від 14.02.2020, № 03/975 від 13.08.2020, № 03/1110 від 16.09.2020, № 03/1241 від 16.10.2020 та отримувались відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи описами вкладень до цінного листа та поштовими накладними (арк. 46-107).

Доказів підписання відповідачем актів суду не подано.

Доказів сплати коштів відповідачем суду не подано.

Невиконання відповідачем зобов`язання з оплати орендних платежів і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

1. Щодо вимоги про припинення господарських правовідносин шляхом розірвання договору оренди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який діяв на час спірних правовідносин в редакції від 20.10.2019, одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); укладення концесійного договору з орендарем державного майна відповідно до Закону України "Про концесію"; банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними (відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17 та від 18.11.2019 року у справ № 910/16750/18).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання (постанова Верховного Суду від 18.11.2019 року у справ № 910/16750/18).

Умовами пункту 11.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1) сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє по 22.10.2019 року включно, а в частині розрахунків договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Автоматичної пролонгації (або пролонгації за мовчазною згодою сторін) умовами договору також не передбачено.

Відповідно до п.п. 1 п. 11.5 договору чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено.

В свою чергу, умовами пункту п. 11.3 договору сторони погодили, що зміни та доповнення до умов договору здійснюються сторонами шляхом укладення додаткової угоди, яка оформлюється в письмовому виді, підписується обома сторонами та скріплюється печатками.

Як вказано вище, 03.12.2019 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 07/1514, в якому зазначено, що позивач направляє на адресу відповідача примірники додаткових угод, зокрема, до договору № 24-А від 23.12.2013 року про зміну орендної плати та строку дії договору.

Суду не подано доказів підписання відповідачем додаткової угоди до договору, що свідчить про те, що договір припинив свою дію, у зв`язку із закінченням строку його дії.

Оскільки розірвати можна лише договір, який діє (строк дії якого не закінчився), вимога позивача про припинення господарських правовідносин шляхом розірвання договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В цій частині позову судом відмовлено.

2. Щодо вимоги про повернення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який діяв на час спірних правовідносин в редакції від 20.10.2019, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Припинення договору оренди у зв`язку з укладенням концесійного договору шляхом проведення прямих переговорів з орендарем державного майна відповідно до Закону України "Про концесію" не тягне за собою обов`язку повернути об`єкт оренди орендодавцю. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Відповідно до п. 11.7 договору у разі припинення дії цього договору майно повертається орендарем орендодавцю в 5-ти денний термін. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому цим договором при передач майна орендарю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонам акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Як встановлено судом вище, договір оренди № 24-А від 23.12.2013 року припинив свою дію, у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено, тобто з 23.10.2019 року.

В силу умов п. 11.7 договору орендар зобов`язаний був у 5-ти денний термін з дня припинення дії договору повернути орендоване майно орендодавцю за актом приймання-передачі.

Суду не подано доказів повернення орендарем орендодавцю майна відповідно до положень вимог законодавства та умов договору.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про повернення майна, що було передано відповідно до договору № 23-А від 23.12.2013 року, є обгрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

3. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який діяв на час спірних правовідносин, орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.10 договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції.

Відповідно до п. 3.11 договору у випадку закінчення дії цього договору при несвоєчасному поверненні майна орендодавцеві, орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення майна.

Як встановлено судом вище, договір оренди № 24-А від 23.12.2013 року припинив свою дію, у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено, тобто з 23.10.2019 року.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів повернення орендарем орендодавцю майна відповідно до положень вимог законодавства та умов договору.

Умовам п. 3.10, п. 3.11 договору сторони погодили обов`язок орендаря сплачувати орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-переачі.

Судом встановлено, що для проведення оплати позивач виставляв та направляв відповідачу рахунки на оплату орендних платежів разом з актами наданих послуг за період користування майном з листопада 2019 року по вересень 2020 року на загальну суму 40 853, 03 грн.

Перевіривши нарахування орендної плати, судом встановлено, що нарахування орендної плати здійснювалось, виходячи з погодженого умовами додаткової угоди № 1 від 05.12.2016 розміру орендної плати за базовий місяць розрахунку (листопад 2016) 2 360, 83 грн.

Нарахування здійснювалось позивачем шляхом коригування розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції, передбаченого умовами п. 3.3 договору.

Отже, нарахування орендної плати здійснено позивачем арифметично правильно, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 40 853, 03 грн.

Суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, як і не спростовано факту наявності заборгованості, строк оплати якої настав в силу умов п. 3.6 договору. Отже, позовна вимога в частині стягнення 40 853, 03 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

4. Щодо вимоги про стягнення пені та штрафу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати до повного погашення заборгованості.

Позивачем нараховано відповідачу 2 481, 06 грн. - пені.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання з листопада 2019 року по вересень 2020 року. Нарахування пені здійснено позивачем за період з 17.12.2019 року по 07.12.2020 року по кожному рахунку окремо. Нарахування пені здійснено арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору по кожному рахунку окремо. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 14-24).

Отже, нарахування пені в сумі 2 481, 06 грн. є обґрунтованим та підставним. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 9.4 Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

У зв`язку з тим, що заборгованість відповідача становить більше трьох місяців, позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 4 085, 30 грн. (40 853, 03 х 10 %)

Розрахунок штрафу здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору (арк. 4). Отже, нарахування штрафу в сумі 4 085, 30 грн. є обґрунтованим та підставним.

Позовна вимога в частині стягнення штрафу є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

5. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Позивачем нараховано відповідачу 684, 21 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за період з 17.12.2019 року по 07.12.2020 року по кожному рахунку окремо.

Розрахунок суми 3 % річних у сумі 684, 21 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Позивачем також нараховано відповідачу 616, 69 грн. - індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов`язань, за період з січня 2020 року по листопад 2020 року. Перевіривши нарахування індексу інфляції, судом встановлено, що позивачем правильно застосовано індекси інфляції, період визначено правильно, нарахування здійснено відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Детальний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат наявний в матеріалах справи (арк. 14-24).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення індексу інфляції в розмірі 616, 69 грн. та 3 % річних у сумі 684, 21 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 4 204, 00 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Судовий збір в розмірі 2 102, 00 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СІСАЙД ТЕРМІНАЛ", вул. Громадянський узвіз, 1/1, м. Миколаїв, 54020 () на користь позивача Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", вул. Заводська, 23/14, м. Миколаїв, 54020 ():

- 40 853, 03 грн. (сорок тисяч вісімсот п`ятдесят три грн. 03 коп.) - суми заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А;

- 616, 69 грн. (шістсот шістнадцять грн. 69 коп.) - інфляційного збільшення боргу за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А;

- 684, 21 грн. (шістсот вісімдесят чотири грн. 21 коп.) - 3 % річних за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А;

- 4 085, 30 грн. (чотири тисячі вісімдесят п`ять грн. 30 коп.) - штрафу за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А;

- 2 481, 06 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 06 коп.) - пені за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А;

- 4 204, 00 грн. (чотири тисячі двісті чотири грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Повернути позивачу Державному підприємству "Миколаївський морський торговельний порт", вул. Заводська, 23/14, м. Миколаїв, 54020 () майно, що було передано відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "СІСАЙД ТЕРМІНАЛ", вул. Громадянський узвіз, 1/1, м. Миколаїв, 54020 () відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.12.2013 № 24-А.

4. Накази видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 25.02.2021 року.

Суддя Е.М. Олейняш