ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2021 р. Справа№ 911/2793/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Андрієнка В.В.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми):

на ухвалу Господарського суду Київської області (суддя Кошик А.Ю.) від 16.07.2020 (повний текст складено 25.08.2020) про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" №13-4/06 від 13.06.2020 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)

та на ухвалу Господарського суду Київської області (суддя Кошик А.Ю.) від 30.07.2020 (повний текст складено 26.08.2020) про покладення на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" №13-4/06 від 13.06.2020 на бездіяльність державного виконавця у справі №911/2793/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК "Трейдсервісгруп",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятин Зернопродукт"

про стягнення 850,28 грн, -

за участі представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.09.2016 року (повний текст складено 24.10.2016 року) у справі №911/2793/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено повністю. Солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПИРЯТИН ЗЕРНОПРОДУКТ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 50 000 грн. інфляційних витрат; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПИРЯТИН ЗЕРНОПРОДУКТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 190517,05 грн. інфляційних витрат, 59256,60 грн 3% - річних та 4121,97 грн. судових витрат; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 375,03 грн. судових витрат.

10.11.2016 року на виконання вказаного рішення Господарського суду Київської області видано накази.

15.06.2020 ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулось до Господарського суду Київської області зі скаргою № 13-4/06 від 13.06.2020 на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Полтавській області Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні №53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16 в період із 27.01.2020 року по 12.06.2020.

В поданій скарзі скаржник просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Полтавській області Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні №53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16, що виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16 із врахуванням статей 10, 18, 26, 36,48, 52, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу ВПВР Управління ЗПВР у Полтавській області Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16 із врахуванням статей 10, 18, 26, 36, 48, 52, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування вимог скарги стягувач зазначив, що постановою від 19.01.2017 ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області, що є правонаступником ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області внаслідок проведення реформи територіальних органів Міністерства юстиції, відкрито виконавче провадження №53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16 про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Пирятин Зернопродукт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» суми заборгованості у загальному розмірі 50 000,00 грн.

Наказ Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16 протягом тривалого часу не виконаний, відповідно до офіційних відомостей, котрі містяться на офіційному веб-сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, належних, допустимих та об`єктивних виконавчих дій за період з 27.01.2020 року по 12.06.2020 року не вчинялось. Скаржник зазначає, що неодноразово звертався до виконавчої служби з клопотаннями про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16, які залишено без задоволення та нехтуванням вимог (пропозицій) щодо вжиття належних та допустимих виконавчих дій. Державним виконавцем належним чином та у встановлені строки не виявлено та не накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на поточних рахунках боржника у банківських та фінансових установах; не направлено запити до реєстраційних органів щодо наявності у власності боржника нерухомого майна, транспортних засобів та земельних ділянок, інших матеріальних цінностей, за рахунок яких можливо виконання судового рішення, та при його виявлені не здійснені належні заходи примусового виконання; не здійснюється вихід на місцезнаходження боржника та не вживаються заходи впливу на керівника боржника та притягнення його до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, перешкоджання при його виконанні та ухилення від його виконання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.07.2020 у справі №911/2793/16 задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" № 13-4/06 від 13.06.2020 року на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні № 53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі № 911/2793/16. Визнано за період із 27.01.2020 року по 12.06.2020 року неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Полтавській області Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні №53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16, що виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16 із врахуванням статей 10, 18, 26, 36, 48, 52, 56, 57, 61 Закону України "Про виконавче провадження". Зобов`язано державного виконавця або іншу посадову особу ВПВР Управління ЗПВР у Полтавській області Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року у справі №911/2793/16 із врахуванням статей 10, 18, 26, 36, 48, 52, 56, 57, 61 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.07.2020 у справі №911/2793/16 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" № 17-2/07 від 17.07.2020 року про покладення на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця. Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" витрати на правничу допомогу у сумі 7400,00 грн.

Не погодившись з ухвалою від 16.07.2020, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 16.07.2020 у справі №911/2793/16 щодо задоволення скарги ТОВ "Компанія "НІКО ТАЙС" про бездіяльність державного виконавця ВПВР УЗПВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні № 53251826 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.11.2016 року в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні відповідної скарги в повному обсязі. Крім того, в апеляційній скарзі відділ ДВС просив суд поновити строк на апеляційне оскарження ухвали.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку з тим, що на адресу відділу ДВС не надходила скарга ТОВ "Компанія "НІКО ТАЙС", відділ звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду скарги та надання йому копії скарги. Розгляд скарги судом першої інстанції було відкладено, проте оскільки суд не направив копію скарги на адресу відділу ДВС, останній вважає, що був позбавлений можливості надати свій вмотивований відзив на останню до суду першої інстанції, тоді як в судовому засіданні з розгляду скарги представник відділу участі не брав. По суті скарги апелянт зазначив, що в період з 27.01.2020 по 12.06.2020 відділом ДВС вчинялись дії, направлені на перевірку майнового стану боржника та виконання рішення суду, про що апелянтом надано відповідні документи. Так, виконавцем здійснено виїзд до боржника та складено постанову про опис та арешт майна останнього. Крім того, виконавцем отримані численні відповіді від банківських установ та інших організацій на запити щодо виявлення майна боржника. Таким чином, в період з 27.01.2020 по 12.06.2020 відділ ДВС діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Також, Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) подано до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на ухвалу від 30.07.2020, в якій він просить скасувати останню та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" № 17-2/07 від 17.07.2020 року про покладення на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця. Крім того, в апеляційній скарзі відділ ДВС просив суд поновити строк на апеляційне оскарження ухвали.

Вказана апеляційна скарга обґрунтована тим, що в період з 27.01.2020 по 12.06.2020 представником стягувача адвокатом Грищенко О.М. до відділу ДВС не було подано жодної заяви, клопотання чи запиту. Робота адвоката полягала лише в написанні скарги на бездіяльність відділу ДВС, тож заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу не є співмірною з виконаною роботою.

23.12.2020 апеляційні скарги надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Кропивна Л.В. 28.12.2020 матеріали справи були передані головуючому судді Поляк О.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 задоволено клопотання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 16.07.2020 у справі №911/2793/16, апеляційну скаргу залишено без руху.

Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 задоволено клопотання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 30.07.2020 у справі №911/2793/16, апеляційну скаргу залишено без руху.

12.01.2021 на електронну пошту суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційних скарг. Крім того, 14.01.2021 судом отримано другий примірник клопотання про усунення недоліків апеляційних скарг, який було подано засобом поштового зв`язку 12.01.2021.

Ухвалою від 18.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.07.2020 у справі №911/2793/16, розгляд скарги призначено на 11.02.2021, зупинено дію ухвали Господарського суду Київської області від 16.07.2020 у справі №911/2793/16.

Також, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2020 у справі №911/2793/16, зупинено дію ухвали Господарського суду Київської області від 30.07.2020 у справі №911/2793/16, об`єднано апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2020 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.07.2020 у справі №911/2793/16 в одне апеляційне провадження, розгляд скарг №911/2793/16 призначено на 11.02.2021.

02.02.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ "Компанія "НІКО ТАЙС" на апеляційну скаргу на ухвалу від 16.07.2020, в якій останнє заперечило проти її задоволення та зазначило, що органом ДВС у спірний період не застосовано та не вжито всіх можливих заходів примусового виконання у виконавчому провадженні № 53251826, які визначені Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішення. Також, ТОВ "Компанія "НІКО ТАЙС" наголосило на неможливості врахування доказів, доданих відділом ДВС до апеляційної скарги, оскільки останнім не доведено неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції, за умови його належного повідомлення про розгляд останньої судом.

Також, 02.02.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ "Компанія "НІКО ТАЙС" на апеляційну скаргу на ухвалу від 30.07.2020, в якій останнє заперечувало проти її задоволення та зазначало,що відділ ДВС не надавав до суду першої інстанції клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, не обґрунтував неспівмірності заявленої суми обсягу виконаної роботи, тоді як розмір витрат та факт їх понесення підтверджено належними доказами, вартість послуг відповідає середній вартості аналогічного комплексу правових послуг та робіт в регіонах України, в яких знаходяться сторони даного спору, а заявлений розмір витрат не є надмірним та завищеним.

В судовому засіданні 11.02.2021 колегія суддів заслухала представника позивача. Відділ ДВС та інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, заслухавши представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду (ст.ст. 339, 340 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 129-1, п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ткаченком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53251826.

В подальшому, виконавче провадження № 53251826 було завершено, а постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенко С.В. від 21.09.2019 відновлено.

27.01.2020 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північного-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенко С.В. у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства юстиції прийнято виконавче провадження № 53251826 до провадження.

З Інформації про виконавче провадження сформованої станом на 13.06.2020, наданої скаржником, вбачається, що 27.01.2020 виконавче провадження № 53251826 було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 57485054.

Жодної інформації про здійснення будь-яких виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 53251826 або зведеного виконавчого провадження № 57485054 матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (ч.ч. 1-2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно (ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таким чином, згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен періодично та систематично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду.

При цьому, сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" , не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення (аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 23.08.2018 у справі №911/167/17, від 19.08.2019 у справі №913/438/16).

З наявних в матеріалах справи доказів, а також, відповідно до офіційних відомостей, що містяться на офіційному веб-сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, вбачається, а відділом ДВС не спростовано, що державним виконавцем в оскаржуваний період не вживалися передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі, зокрема, щодо розшуку майна, на яке можна звернути стягнення, а також не здійснювались звернення із запитами до всіх органів та установ запитів, що володіють або можуть володіти інформацією щодо наявного у боржника майна.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що в період з 27.01.2020 по 12.06.2020 відділом ДВС вчинялись дії, направлені на перевірку майнового стану боржника та виконання рішення суду, зокрема, здійснено виїзд до боржника та складено постанову про опис та арешт майна останнього, отримано численні відповіді від банківських установ та інших організацій на запити щодо виявлення майна боржника, позаяк жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відділом ДВС до суду першої інстанції надано не було. При цьому, відділ ДВС у своїй скарзі не зазначає про систематичне здійснення виконавчих дій у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Докази, додані апелянтом до апеляційної скарги, колегією суддів до розгляду не приймаються, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі відділ ДВС жодним чином не обґрунтовує неможливості подання доданих до скарги доказів до суду першої інстанції. Твердження апелянта про неотримання примірнику скарги, у зв`язку з чим він звертався до суду першої інстанції з клопотанням про направлення йому примірника останньої, яке не було задоволено судом, що унеможливило подання вмотивованого відзиву на скаргу, колегією суддів відхиляються.

Так, до скарги на бездіяльність державного виконавця додано опис вкладення та накладну № 724 від 13.06.2020, які підтверджують факт направлення на адресу відділу даної скарги.

Водночас, судом першої інстанції на адресу відділу ДВС надсилались ухвала від 17.06.2020 про призначення скарги до розгляду, що була отримана відділом 18.06.2020, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 210; ухвала від 02.07.2020 про відкладення розгляду скарги, що була отримана відділом 07.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 130.

Таким чином, вбачається, що відділ ДВС був належним чином повідомлений та обізнаний про розгляд даної скарги судом. Слід зазначити, що у випадку неотримання примірника скарги відділ ДВС не був позбавлений можливості звернусь до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами скарги. Водночас, жодних дій направлених на ознайомлення зі скаргою відділом здійснено не було.

При цьому, ухвалою від 17.06.2020 місцевий суд зобов`язував відділ ДВС надати суду належним чином засвідчені копії матеріали виконавчих проваджень. Вказана вимога суду відділом виконана не була.

Отже, виходячи з того, що відділ ДВС був обізнаний про розгляд даної скарги судом, суд першої інстанції зобов`язував відділ ДВС надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень, проте відповідні докази не були ним подані, а жодних обставин, які б перешкоджали поданню доказів до суду першої інстанції відділом не наведено, колегія суддя не приймає нові докази, додані до апеляційної скарги.

З огляду на встановлені під час розгляду скарги обставини, враховуючи, що виконавчою службою не надано доказів вжиття заходів з примусового виконання рішення в період з 27.02.2020 року по 12.06.2020 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державним виконавцем ВПВР Управління ЗПВР у Полтавській області Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) не вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі, тобто він не здійснював виконання судового рішення у порядку, встановленому законом, у зв`язку з чим подана скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тоді як апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо заяви ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" № 17-2/07 від 17.07.2020 року про покладення на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 344 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами( ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Задовольняючи скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» № 13-4/06 від 13.06.2020 на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції питання розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом скарги, не вирішував.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч.ч. 3, 5 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що у поданій скарзі на бездіяльність державного виконавця позивач повідомив суд про те, що у майбутньому із врахуванням умов та на підставі договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) змушений буде понести витрати, пов`язані із розглядом відповідної скарги, об`єм, розмір та обсяг яких на сьогодні визначити неможливо, адже невідомо коли спір за даною скаргою остаточно буде вирішено та який розмір витрат змушений буде додатково понести заявник.

При цьому, в порядку ст. 124 Господарського процесуального кодексу України скаржник зазначив та просив врахувати, що орієнтовний розмір понесених судових витрат у зв`язку із оскарженням бездіяльності державного виконавця не буде перевищувати розумного, обґрунтованого та середнього ринкового розміру вартості правових послуг та робіт в регіонах України, в яких знаходяться сторони даного спору, так і рекомендовані ставки аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт, що пропонуються Радами адвокатів відповідного регіону.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця прийнята Господарським судом Київської області 16.07.2020, а заява про покладення на відділ державної виконавчої служби витрат на професійну правничу допомогу подана позивачем 20.07.2020, тобто в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

В якості доказів понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивачем надано суду копії договору про надання адвокатських послуг № 01-02-2020/5 від 01.02.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» та адвокатом Грищенко О.М.

Згідно з п. 1.1 вказаного договору, адвокат Грищенко О.М. зобов`язується надати замовнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником, боржником та Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), що виникли у виконавчому провадженні № 53251826 щодо примусового виконання наказів, виданих на виконання рішення у даній справі, зокрема, з підготовки, написання різного роду заяв та клопотань, надання консультацій, представництва інтересів замовника в суді під час розгляду судової справи за поданою скаргою, здійснення інших процесуальних заходів, направлених на виконання умов та обов`язків за відповідним договором.

Як визначено п. 3.1 вказаного договору, вартість однієї години роботи адвоката складає 350,00 грн. Окрім цього, відповідно до умов договору на адвоката покладаються всі витрати (поштові, комісійні, банківські, транспортні, тощо) по підготовці матеріалів оскарження у відповідності до пункту 1.1. договору та участь в судовому засіданні, вартість участі у якому складає 800,00 грн.

Так, на підставі акту від 17.02.2020 року здачі-приймання виконаних робіт щодо адвокатських послуг до договору № 01-02-2020/5 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 01.02.2020 року, за період із 01.02.2020 року по 16.07.2020 року виконавець передав, а замовник прийняв виконанні роботи та надані послуги, загальною вартістю 7400,00 грн, до складу яких виключено надання клієнту консультацій із питань практичного застосування норм процесуального та процесуально-виконавчого законодавства, здійснення аналізу та дослідження поданих матеріалів, процесуально-правовий супровід клієнта, підготовка матеріалів, доказів та інших обґрунтувань, направлених на підтвердження вимог скарги, участь у судових засіданнях, гонорар адвоката пов`язаний із прийняттям позитивного рішення за скаргою.

Крім того, в якості доказу надання юридичних послуг та понесених позивачем додаткових витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучені свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, акт здачі-приймання робіт та квитанції про оплату за надання правової допомоги № 0.0..1 від 18.07.2020 року та № 0.0..1 від 18.07.2020 року на загальну суму 7400,00 грн.

За приписами ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена в Постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

З матеріалів справи вбачається, що відділ ДВС в судове засіданні з розгляду вказаної заяви не з`явився, своїм правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу або заперечень стосовно розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неспіврозмірність вартості послуг адвоката складності спору не скористався.

Жодних доказів або аргументів на підтвердження завищення адвокатом вартості години роботи та часу для підготовки процесуальних документів апелянтом також не надано, тож колегія суддів вважає вказані твердження необґрунтованими.

За приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, з огляду на ненадання позивачем жодних заперечень щодо розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву позивача в повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта по суті його скарг в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішень суду.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нових, судові витрати за подання апеляційних скарг відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.

Керуючись приписами статей 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.07.2020 про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" №13-4/06 від 13.06.2020 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 16.07.2020 у справі № 911/2793/16 - без змін.

2. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2020 про покладення на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судових витрат на професійну правничу допомогу - залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2020 у справі № 911/2793/16 - без змін.

3. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 26.02.2021, що є першим робочим днем після виходу судді Поляк О.І. з лікарняного.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

В.В.Андрієнко