ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Справа № 915/715/16(915/1471/20)

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

без виклику сторін справу № 915/1471/20

позову Приватного акціонерного товариства «Первомайський молочноконсервний комбінат» (пр. Труда, 12, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55203)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельної компанії «ПРОК-М (вул. Садова, 1А, м. Миколаїв, 54001)

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 74471,54 грн.

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа № 915/715/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Первомайський молочноконсервний комбінат» (далі - ПрАТ «Первомайський МКК»). Ухвалою від 12.07.2016 порушено провадження в даній справі, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шибка О.Л.

В межах даної справи відповідно до приписів ст. 20 ГПК України та ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства ПрАТ «Первомайський МКК» пред`явлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельної компанії «ПРОК-М» (далі ТОВ ТК «ПРОК-М») грошових коштів у загальній сумі 74471,54 грн., із яких: 62059,62 грн. - основний борг; 12411,92 грн. - штраф, з посиланням на неналежне виконання ТОВ ТК «ПРОК-М» зобов`язань за укладеним з позивачем договором поставки від 01.02.2016 № 124/16-ми (далі Договір), а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставлених позивачем товарів, внаслідок чого утворилася заборгованість у спірній сумі, на котру позивачем нараховано штраф на підставі п. 6.7 договору.

ПрАТ «Первомайський МКК» також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020, справі присвоєно номер 915/1471/20 та визначено головуючим у справі суддю Давченко Т.М.

Ухвалою суду від 08.12.2020 залишено даний позов без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня отримання цієї ухвали.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.12.2020 дану позовну заяву прийнято до розгляду в межах провадження у справі № 915/715/16 про банкрутство ПрАТ «Первомайський МКК», присвоєно справі номер № 915/715/16(915/1471/20), відкрито провадження у справі. Також судом ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк на надання відзиву на позов.

Ухвала суду від 23.12.2020 була надіслана ТОВ ТК «ПРОК-М» рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення №494 на юридичну адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштове відправлення, що було направлене на адресу відповідача, повернулося на адресу суду без вручення з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на вказане, судом вжиті усі належні заходи щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та встановлення строку для надання відзиву відповідачем, проте, вчиняти дії щодо отримання відповідачем у відділенні поштового зв`язку процесуальних документів не входить до повноважень господарського суду та не передбачено нормами ГПК України. Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Процесуальним правом на подання відзиву відповідач не скористався. Жодних клопотань та заяв по суті спору не заявив.

Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною 1 статті 248 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи факт того, що строк, передбачений для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, закінчився, тоді як відповідачем не подано жодної заяви по суті спору, а також не надано клопотання про поновлення процесуальних строків для вчинення відповідних процесуальних дій, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між ПрАТ «Первомайський МКК» та ТОВ ТК «ПРОК-М» 01.02.2016 було укладено договір поставки, за умовами якого постачальник - ПрАТ «Первомайський МКК» зобов`язалося передати у власність покупця - ТОВ ТК «ПРОК-М» молочну продукцію, а покупець зобов`язувався прийняти й оплатити Товар на умовах, визначених цим договором згідно накладних (п.1.2 Договору).

Загальна кількість товару, його часткове співвідношення (псортимент, сортамент, номенклатура), одиниці виміру товару та ціна одиниці виміру товару зазначаються у накладній (п.1.3 Договору).

Згідно з п. 2,3. Договору Товар відвантажується Покупцю згідно заявок.

Згідно п.п. 3.5 договору розрахунки за поставлений товар здійснювалися Відповідачем двома частинами: 20% попередня оплата протягом 3 календарних днів з дати виставлення рахунку, останні 80%- протягом 15 календарних днів з моменту отримання Товару.

Розрахунки між сторонами за цим договором здійснюються шляхом безготівкового розрахуну або в іншому порядку та формі, що не суперечить діючому законодавству України (п.3.6 договору).

Постачальник доставляє товар на адресу поккупця за договірними цінами. Ціна за кожну партію товату встановлюється згідно договірних цін з урахуванням ПДВ, діючих на момент отримання товару і вказується в накладній.

Загальна вартість Договору визначається згідно з фіктичною вартістю поставленого товару, підтвердженог накладними, що свідчать про прийом передачу товару від постачальника до покупця (п. 3.3 Договору).

Порядок відвантаження, тара, пакування встановлені у розділі 4 Договору.

Згідно з умовами поставки та передачі товару, після прибуття товару, Покупець негайно ставить автомобвль пвд розвантаження. Пунктом постаки товару за цим Договором є самовивіз, а пунктом завантаження - Миколаївська область, м. Первомайськ, пр. Труда, 12. Передача товару здійснюється у пункті поставки та проводиться уповноваженими представниками Покупця та Продавця ТА оформлюється шляхом підписання накладних. Датою поставки партії товару вважається дата, зазначена в накладній. Товар вважається прийнятим по кількості місць - згідно кількості місць, зазначених у накладній, по якості згідно їз якісним посвідченням. Порядок розгляду претензій при поставці (невідповідність кількості) встановлено у п. 5.10 Договору.

Крім того, п.6.7. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату за поставлений товар Покупець, крім встановленої пені, сплачує штраф у розмірі 10% від суми отриманої та неоплаченої продукції, якщо прострочка оплати перевищує 15 днів штраф 20% від суми неоплаченої продукції.

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2016. У випадку, якщо жодна із сторін не заявила наміру розірвати або змінити Договір за місяць до його закінчення, даний договір автоматично пролонгується на наступний календарний рік (п. 9.1 Договору).

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін без жодних застережень та зауважень.

В подальшому, стороиами укладено додаткову угоду № 1 від 29.12.2017, якою внесено зміни до п. 9.1 Договору, та викладено його у наступній редакції: «Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019. У разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов Договору за один місяць до його закінчення, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих умовах, які були передбачені цим Договором. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань за даним Договором».

Також, у зв`язку із зміною найменування Постачальника (позивача), сторони підписали та скріпили печатками Додаткову угоду 08.05.2018 до Договору поставки, в якій преамбулу Договору виклали у іншій редакції. В іншій частині умови Договору сторони погодили залишити без змін.

Як зазначає позивач, у період дії договору з 01.02.2016 р по 31.01.2020 він належним чином виконував свої зобов`язання за Договором, поставляючи ТОВ ТК «ПРОК-М» замовлений товар. Загалом було поставлено значну кількість Товару згідно отриманих заявок та умов договору. ТОВ ТК «ПРОК-М» порушило умови Договору та взяті на себе зобов`язання, а саме п.3.5. договору в зазначений термін не здійснило оплати за Товар у загальній сумі 62 059,62 грн.

За встановленим обставинами справи, факт постачання товарів у спірний період підтверджується відповідними накладними, а саме:

ПН300156029 від 09.12.2019 на суму 8000,58 грн.;

ПН300156467 від 11.12.2019 на суму 4 961,88 грн.;

ПН300157021 від 13.12.2019 на суму 2 374,02 грн.;

ПН300157776 від 16.12.2019 на суму 6 026,76 грн.;

ПН300158318 від 18.12.2019 на суму 5 507,64 грн.;

ПН300158818 від 20.12.2019 на суму 1 339,02 грн.;

ПН300159434 від 23.12.2019 на суму 4 341,12 грн.;

ПН300160447 від 27.12.2019 на суму 3 887,46 грн.;

ПН300000219 від 03.01.2020 на суму 1 669,86 грн.;

ПН300000846 від 08.01.2020 на суму 2 521,26 грн.;

ПН300001266 від 10.01.2020 на суму 1 737,90 грн.;

ПН300001821 від 13.01.2020 на суму 7 609,98 грн.;

ПН300002259 від 15.01.2020 на суму 3 107,70 грн.;

ПН300002780 від 17.01.2020 на суму 2 268,90 грн.;

ПН300003555 від 20.01.2020 на суму 8 658,30 грн.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідає вимогам законодавства, тому є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Розмір заборгованості за вказаними накладними погоджено сторонами у акті звірки звірки взаємних розрахунків станом на 31.01.2020.

Слід зауважити, що у постанові Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 910/5226/17, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Претензій щодо поставленого товару покупцем не висловлювалося та до матеріалів справи не надано.

Отже, враховуючи відсутність претензій щодо асортименту, кількості і якості поставленого у спірний період товару, суд вважає, що позивач виконав свої зобов`язання за договором га загальну суму 62 059,62 грн.

З метою отримання оплати поставленого товару, позивачем була направлена відповідачу претензія №2697 від 24.06.2020 про сплату заборгованості з вимогою провести остаточний розрахунок та попередження щодо подальшого звернення до господарського суду в разі невиконання вимог зазначених в претензії. Також було повідомлено про те, що звернення до суду призведе для Боржника збільшення боргу на суму відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи по суті та сплати штрафних санкцій згідно умов договору. Проте, відповіді на претензію позивач не отримав, як не отримав і заборгованості за поставлений товар.

Втім, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 62 059,62 грн.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір, який укладено сторонами, є договором поставки.

Господарським законодавством передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 ГК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов?язання, якщо не доведе, що належне виконання зобов?язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частина третя статті 2 ГПК України визначає основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема змагальність сторін та диспозитивність, які конкретизовані у статтях 13, 14 ГПК України відповідно.

Відповідно до викладеного, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд же розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати за поставлений, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 62 059,62 грн.

З огляду на вищенаведене та враховуючи доведеним факт порушення зобов`язань за договором поставки від 01.02.2016 № 124/16-ми, вимоги позивача у розмірі 62 059,62 грн. є цілком обґрунтованими.

Щодо вимог ПрАТ «Первомайський МКК» про стягнення з ТОВ ТК «ПРОК-М» штрафу, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов?язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Законодавством передбачено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`зань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема, штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Так, відповідно до п.6.7. Договору, у зв`язку іх простроченням оплати отриманої продукції більш ніж на 15 днів ( у даному випадку прострочення становить значно більше, ніж 15 днів) позивачем нараховано штраф у розмірі 20% від суми неоплаченої продукції, що складає: 12 411, 92 грн. (62 059,62*20%).

Ураховуючи викладене, суд визнає, що ПрАТ «Первомайський МКК» обґрунтовано здійснені нарахування штрафу на суму допущеного ТОВ ТК «ПРОК-М» прострочення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Законом України Про судовий збір (далі Закон) передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону).

Судом визнано обґрунтованими позовні вимоги у повному обсязі у загальній сумі 74471,54 грн.,

Таким чином, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати ПрАТ «Первомайський МКК» на оплату позовної заяви судовим збором за платіжним дорученням від 12.11.2020 № 2365 на суму 2102,00 грн., яка, згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", є мінімальною сумою судового збору для позовних вимог майнового характеру, належить відшкодувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Первомайський молочноконсервний комбінат» задовольнити повністю.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю Торговельна компанія "ПРОК-М" (; вул. Садова, 1А, м. Миколаїв, 54001) на користь Приватного акціонерного товариства "Первомайський молочноконсервний комбінат" (; пр. Труда, 12, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55203) заборгованість у загальному розмірі 76573,54 грн. (сімдесят шість тисяч п`ятсот сімдесят три гривні 54 коп.) з яких: 62 059 ,62 грн. (шістдесят дві тисячі п`ятдесят дев`ять гривень. 62 коп.) основний борг, 12 411,92 грн. (дванадцять тисяч чотириста одинадцять гривень, 92 коп.) штраф та 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) -

витрати по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М. Давченко