ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2021 р. Справа №914/2998/15

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури від 24.12.2020

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.12.2020 (суддя Запотічняк О.Д.)

у справі № 914/2998/15

за позовом прокурора Городоцького району в інтересах держави в особі Бучалівської сільської ради, с. Бучали Городоцького району Львівської області,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол-Захід", м.Львів

третя особа-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, м.Львів

третя особа-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , с.Любині Яворівського району Львівської області

про стягнення 592 727,83 грн, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 8,4405 га та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,123 га.

представники сторін:

прокурор Сенів О.П.,

від позивача не з`явився,

від відповідача Бучківська М.Б.,

від третіх осіб не з`явилися.

28.08.2015 до Господарського суду Львівської області звернувся прокурор Городоцького району із позовною заявою в інтересах держави в особі Бучалівської сільської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Мізол-Захід» про стягнення 592 727,83 грн. збитків, завданих Бучалівській сільській раді внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, усунення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 8,4405 га шляхом демонтажу огорожі та приведення її у придатний до використання стан, а також про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,123 га (із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, а.с. 228, т.1).

Позовні вимоги обґрунтовані приписами статей 12, 125, 126, 156, 157, 206 Земельного кодексу України, статей 22, 611, 623 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України, та тим, що відповідач без оформлення права землекористування використовує земельну ділянку, загальною площею 8,4405 га не сплачуючи при цьому кошти за її використання у вигляді орендної плати. Також, в позовній заяві прокурор вказує, що земельна ділянка площею 0,123 га була зайнята та використовується ТзОВ "Мізол-Захід" самовільно.

Ухвалами суду від 15.09.2015 та від 06.10.2015 до участі у справі залучено Головне управління Держгеокадастру у Львівській області як третю особу-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та ОСОБА_1 як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.02.2016 позовні вимоги у даній справі було задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь Бучалівської сільської ради 332907,21 грн. збитків, заподіяних внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, а також 1395,90 грн. збитків, заподіяних внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки; зобов`язано відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,123 га, яка знаходиться за адресою: с.Бучали, вул. Доківська, 25, 27 шляхом демонтажу огорожі та привести у попередній стан; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з їх доведеністю. При цьому, суд перерахував суму збитків, заявлену до стягнення.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2016, вищезазначене рішення було скасовано в частині стягнення з відповідача на користь Бучалівської сільської ради збитків; в цій частині ухвалено нове рішення, яким в позові відмовлено; в решті рішення залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення збитків, заподіяних внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та в частині стягнення збитків внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не доведені належними та допустимими доказами. Щодо вимог про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, колегія суддів апеляційного суду також визнала необґрунтованими та погодилась із висновком місцевого суду з посиланням на те, що товариство набуло у власність нерухоме майно, яке знаходилося на орендованій земельній ділянці, а тому відповідач має право на отримання її у користування у встановленому законом порядку.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

У вказаній постанові суд касаційної інстанції покликався на наступне:

1) висновок апеляційного господарського суду про те, що прокурор та позивач не довели розміру збитків, заподіяних внаслідок користування земельною ділянкою загальною площею 8,4405 га, на якій розташоване нежитлове приміщення (76/100 частки нежитлових будівель) на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2007 без правовстановлюючих документів є передчасним;

2) місцевий господарський суд на стадії вирішення спору достеменно не встановив та не перевірив вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні майном, яке є у власності відповідача без правовстановлюючих документів;

3) судами попередніх інстанцій не було встановлено, який саме розмір земельної ділянки використовується ТзОВ "Мізол-Захід" та не з`ясовано за яку саме частину земельної ділянки просить стягнути збитки прокурор, адже з огляду на матеріали справи окрім відповідача спірною земельною ділянкою користується також третя особа-2;

4) судами не надано належної правової оцінки листу Відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі Львівської області №1308-0.4-591/2-16 від 03.02.2016, в якому йдеться про земельну ділянку площею 8,4405 га та акту перевірки від 02.01.2009, в якому зазначено, що ТзОВ "Мізол-Захід" використовує земельну ділянку площею 6,41 га;

5) судам під час розгляду справи слід було встановити, які саме неточності містяться у розрахунках прокурора про стягнення збитків, а у разі необхідності їх уточнення слід було зобов`язати надати уточнені розрахунки. Після надання оцінки вищевказаним обставинам судам слід встановити який розрахунок збитків слід стягнути з відповідача.

Після надходження справи з Вищого господарського суду України, ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.11.2016 її було призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 31.01.2017 у даній справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено. Після завершення експертизи, провадження у справі було поновлено на підставі ухвали від 23.10.2019.

Згодом, ухвалою суду від 03.12.2019 було знову зупинено провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верхового Суду справи №912/2385/18.

При цьому, суд виходив з того, що звертаючись із позовом у даній справі прокурор обґрунтовував наявність підстав для представництва інтересів Бучалівської сільської ради із посиланням на положення ст.121 Конституції України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999. Водночас, суд встановив, що Великою Палатою Верховного Суду було прийнято до розгляду справу №912/2385/18, в межах якої розглядатиметься питання щодо неоднакового застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в частині повноважень прокурорів для представництва в суді інтересів держави у зв`язку з їх порушенням (зокрема, для вирішення таких питань, як: чи свідчить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави про відсутність процесуальної дієздатності; які правові наслідки, якщо суд після відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, встановить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з таким позовом).

Ухвалою від 06.11.2020 провадження у справі було поновлено, оскільки Велика Палата Верховного Суду завершила розгляд справи №912/2385/18 та прийняла відповідну постанову.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.12.2020 позовну заяву керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Бучалівської сільської ради у даній справі було залишено без розгляду.

Постановляючи вказану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що прокурор жодним чином не довів нездійснення чи неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах позивачем - Бучалівською сільською радою (органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах), а також звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надав йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, однак у спірній ситуації не дотримав розумного строку всупереч зазначеній нормі, а саме:

1) враховуючи правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, суд констатує, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що Бучалівська сільська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом до ТзОВ "Мізол-Захід", а сама по собі обставина не звернення Бучалівської сільської ради з позовом протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачами функцій із захисту інтересів держави;

2) Городоцькою місцевою прокуратурою Львівської області недотримано обов`язкової процедури, передбаченої абзацом 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до якої прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Бездіяльність Бучалівської сільської ради не можна вважати встановленою за умов відсутності будь-яких звернень прокурора до зазначеного органу місцевого самоврядування до подання позову з метою надання цьому органу можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. Так, поданим до позовної заяви листом № 04/3-939вих-15 від 26.08.2015 керівник Городоцької місцевої прокуратури Львівської області лише повідомив відповідні органи про звернення до суду від їх імені та вже 28.08.2015 звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою у даній справі.

Прокурор, не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду від 15.12.2020, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що місцевий господарський суд при її постановленні неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:

1) дана справа слухалась судами понад 5 років неодноразово. При цьому, при ухваленні рішення у справі від 10.02.2016 суд першої інстанції визнав підставним звернення прокурора до суду та відмовив у задоволенні клопотань про залишення позову без розгляду. Вищий господарський суд України в постанові від 02.11.2016 не висловив жодних зауважень з приводу підставності вжиття прокурором представницьких повноважень;

2) жоден із заходів, застосованих органами, уповноваженими здійснювати регулювання у спірних правовідносинах щодо усунення наявних порушень земельного законодавства з боку ТзОВ «Мізол-Захід», не був ефективним. Зокрема, матеріали справи свідчать, що відповідні заходи вживались з 2007 року як Бучалівською сільською радою та Виконавчим комітетом Бучалівської сільської ради, так і Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області, Управлінням Держземінспекції Головного управління Держкомзему у Львівській області, Державною інспекцією сільського господарства в Львівській області, комісією по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам на території Городоцького району та органами ДВС. Вказаними органами неодноразово повідомлялось як позивача, так і відповідача, про виявлені порушення та надавалась можливість відреагувати на порушення інтересів держави, а оскільки у цих органів відсутні повноваження представляти інтереси держави в суді у вказаних правовідносинах, то для усунення вказаних порушень інформацію надано прокурору, який в подальшому достовірно знаючи, що раді неодноразово надавалась можливість відреагувати на стверджуванні порушення, однак вона жодних заходів тривалий час не вчиняє, звернувся з вказаним позовом до суду. Тобто, упродовж майже 8-ми років вжиті відповідними органами контролю та органами місцевого самоврядування і виконавчої влади заходи не були ефективними та не досягли відповідного результату на усунення порушення закону, а інтереси держави залишились незахищеними. Більше того, 16.06.2015 у присутності голови Бучалівської сільської ради відбулося засідання комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам на території Городоцького району, на якому було прийнято рішення, що стосувалось ТзОВ «Мізол-Захід». Однак, з часу прийняття комісією рішення, упродовж більше двох місяців органом місцевого самоврядування не вжито будь-яких заходів на їх стягнення та повернення спірних земель з протиправного використання;

3) з огляду на наведене, не відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства твердження суду про те, що бездіяльність Бучалівської сільської ради не можна вважати встановленою за умов відсутності будь-яких звернень прокурора до зазначених органів місцевого самоврядування до подання позову з метою надання цим органам можливості відреагувати на стверджувань порушення інтересів держави. Доданим до позовної заяви листом від 26.08.2015 за № 04/3-939вих-15 керівник прокуратури, як цього вимагає положення Закону, лише повідомив сільську раду про звернення до суду від її імені, а 28.08.2015 звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою у даній справі.

Вищенаведене в сукупності, на думку прокурора, свідчить про те, що підставою реалізації ним представницьких функцій у даній справі стала усвідомлена пасивна поведінка Бучалівської сільської ради та контролюючих органів, які діяли на той час, незважаючи на очевидний для всіх учасників даних прововідносин характер порушень інтересів територіальної громади. Сільська рада достовірно знала про порушення інтересів територіальної громади села, проте, не вживала жодних ефективних заходів щодо захисту інтересів територіальної громади. У спірній ситуації прокурор не виступає у якості альтернативного суб`єкта звернення до суду, оскільки згаданий суб`єкт владних повноважень хоча і має повноваження захистити інтереси держави, але не звернувся до суду з позовною заявою про захист порушених прав. При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної в пункті 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

В судове засідання у даній справі позивач та треті особи не забезпечили явку повноважних представників, хоча належним чином були повідомлені про дане судове провадження та про дату, час та місце судового засідання.

Окрім того, ні позивач, ні відповідач, ні треті особи не подали відзивів чи письмових пояснень з приводу апеляційної скарги.

В судовому засіданні 25.02.2021 прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задоволити, а представник відповідача усно заперечила проти доводів та вимог апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представників позивача та третіх осіб.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне:

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).

За змістом статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина 3). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина 4).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За положеннями Закону України «Про прокуратуру» (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення прокурора з відповідним позовом до суду) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 зазначеного Закону).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, за змістом наведених норм прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом, а саме: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. Нездійснення захисту має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як було зазначено вище, із позовом у даній справі прокурор звернувся 28.08.2015.

У позовній заяві прокурор зазначив, що Бучалівською сільською радою не було вжито заходів, спрямованих на усунення порушень закону, які були виявлені прокурором в ході здійснення нагляду за додержанням і застосуванням законів. Правовою підставою для представництва інтересів держави шляхом подання позову прокурор зазначив статтю 23 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, до позовної заяви він долучив лист прокуратури від 26.08.2015 за № 04/13-939вих15, яким Бучалівську сільську раду було повідомлено про те, що прокуратура буде пред`являти до Господарського суду Львівської області позов в інтересах держави в особі Бучалівської сільської ради до ТзОВ «Мізол-Захід» про стягнення збитків, завданих внаслідок фактичного використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та самовільного зайняття земельної ділянки, а також усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 8,4405 га та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,123 га, які знаходяться за адресою: с.Бучали, вул.Доківська, 25/27.

Водночас, прокурором не надано доказів того, що Бучалівською сільською радою було отримано зазначений лист, при цьому що цей лист датований 26.08.2015, а позовну заяву до суду подано 28.08.2018. Крім того, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що Бучалівська сільська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом до ТзОВ «Мізол-Захід», а сама по собі обставина незвернення ради з позовом протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачем функцій із захисту інтересів держави.

Отже, колегія суддів вважає, що прокурором не дотримано обов`язкової процедури, передбаченої частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, бездіяльність Бучалівської сільської ради не можна вважати встановленою за умов відсутності будь-яких звернень прокурора до зазначеного органу місцевого самоврядування до подання позову з метою надання цьому органу можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, з метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не може погодитися з твердженням скаржника про безпідставне залишення позову без розгляду, оскільки вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про недоведення прокурором факту нездійснення чи неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах позивачем (органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах).

Посилання прокурора у апеляційній скарзі на те, що у рішенні Господарського суду Львівської області від 10.02.2016 та у постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2016 не містилось жодних зауважень з приводу підставності вжиття прокурором представницьких повноважень у даній справі, відхиляються судом. Так, після повернення справи з суду касаційної інстанції на новий розгляд до суду першої інстанції, розгляд справи здійснюються цим судом із врахуванням усіх процедур, які передбачені ГПК України на відповідній стадії. З огляду на це, суд, встановивши, що повноваження прокурора на представництво інтересів держави у спірних правовідносинах не були належним чином обґрунтовані, діяв відповідно до норм ГПК України. Більше того, з метою уникнення безпідставного рішення у зв`язку із спірною ситуацією, суд першої інстанції зупиняв провадження у даній справі до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18, яка стосувалася представництва прокурором інтересів держави, що додатково свідчить про повне забезпечення судом відповідних процесуальних прав прокурора та позивача.

Посилання прокурора на рішення комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам на території Городоцького району від 16.06.2015, яке стосувалось спірного землекористування ТзОВ «Мізол-Захід» та було прийняте у присутності голови Бучалівської сільської ради, також відхиляється судом. Так, вказане рішення підтверджує факт обізнаності Бучалівської сільської ради про відповідне порушення прав територіальної громади зі сторони ТзОВ «Мізол-Захід», однак, вказаним рішенням не спростовується факт порушення прокурором обов`язкової процедури, передбаченої частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а також, саме по собі це рішення не свідчить про бездіяльність сільської ради, чи нездійснення нею захисту відповідних інтересів.

З огляду на норми чинного законодавства та висновки, викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, саме прокурором мають здійснюватися певні процедури, які передують його зверненню до суду з відповідним позовом в інтересах держави, з метою надання органу, уповноваженому державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, звернутися до суду з таким позовом. При цьому, як зазначалося вище, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а прокурор замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень лише у виключних випадках, які мають бути доведені прокурором у встановленому порядку. Проте у цій справі таких випадків встановлено не було з огляду на їх недоведеність прокурором.

Оскільки прокурором не дотримано порядку звернення до суду з відповідним позовом та не доведено неможливості реалізації захисту інтересів держави безпосередньо органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд першої інстанції правомірно залишив позов прокурора без розгляду.

Відповідні правові позиції викладені не лише у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, а й подальших постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.02.2021 у справі № 914/966/18.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, як такої, що постановлена відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.12.2020 у справі №914/2998/15 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області області.

Повний текст постанови складено 05.03.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя О.С. Скрипчук