ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Справа №914/1433/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

без виклику сторін

розглянув апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест» №1067/20 від 26.10.2020 (вх.№01-05/2849/20 від 13.10.2020) та №1067/20 від 26.10.2020 (вх.№01-05/3121/20 від 03.11.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2020, суддя: Бортник О.Ю., м. Львів,

та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2020, суддя: Бортник О.Ю., м. Львів,

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Тракс», м. Львів,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест», с.Бердихів, Яворівський район, Львівська область,

про стягнення заборгованості в сумі 54 713,32 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

16.06.2020 в Господарський суд Львівської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-Тракс» (далі по тексту - ТОВ «Мега-Тракс») з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест» (далі по тексту - ТОВ «Явір-Інвест») про стягнення 54 713,32 грн., з яких: 42 775,00 грн. - сума основного боргу, 5 697,86 грн. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка нарахована за період прострочення з 10.11.2019 по 10.06.2020 (213 днів) та 6 240,46 грн. - 25% річних від суми прострочення на піставі ст. 625 ЦК України, які нараховані з 10.11.2019 по 10.06.2020 (213 днів).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив частину поставленого позивачем товару на підставі договору поставки №10/05/18 від 14.05.2018 у зв`язку з чим виникла заборгованість на яку нараховані 25% річних та пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 11, 525, 530, 536, 611, 625, 627, 629, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 174, 193, 216, 231, 232 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.09.2020 вищезазначений позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Явір-Інвест» на корист «ТОВ «Мега-Тракс» 42 775,00 грн. - основного боргу, 5 687,20 грн. - пені, 6227,57 грн. - 25% річних та 2101,10 грн. - судового збору. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог про стягнення 10,66 грн. - пені, 12,89 грн. - 25% річних.

Суд встановив, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем не подані докази, які б спростували позовні вимоги в сумі 42 775 грн. основного боргу або свідчили про добровільне погашення відповідачем боргу в цій частині позовних вимог. Позивач здійснював обрахунок пені та 25% річних за період з 10.11.2019 по 10.06.2020, виходячи із кількості днів у році 365, тоді як у 2020 році кількість днів становить 366. Позивачем нараховано пеню за період з 24.04.2020 по 10.06.202 виходячи із кількості днів у періоді 47, тоді як кількість днів у згаданому періоді становить 48.

Короткий зміст додаткового рішення.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 08.10.2020 частково задоволено заяву ТОВ «Мага-Тракс», стягнуто з ТОВ «Явір-Інвест» на користь ТОВ «Мега-Тракс» 7358,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), вказаних у акті приймання виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг, ціну позову, наявність значної кількості документів, на підставі яких здійснювався розрахунок ціни позову (60 накладних, 60 податкових накладних).

Відмовлено в задоволенні заяви в решті вимог про стягнення 4642 грн., оскільки до переліку витрат на професійну правничу допомогу включено витрати по надісланню копії позовної заяви та заяви про усунення недоліків відповідачу, які не являються правничою допомогою, а відтак відсутні підстави для їх стягнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу на рішення.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідач зазначає, що:

1)місцевий господарський суд не врахував, що на момент проголошення оскаржуваного рішення, заборгованість відповідача перед позивачем становила 32 775,00 грн., а не 42 775,00 грн., оскільки ТОВ «Явір-Інвест» здійснило часткове погашення заборгованості в розмірі 10 000,00 грн., що підвтерджується платіжним дорученням №2997 від 18.09.2020, яке додане до апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на додаткове рішення.

В апеляційній скарзі відповідач просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 5052,63 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу на додаткове рішення.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції відповідач зазначає, що:

1)висновок суду першої інстанції про те, що підготовка позовної заяви здійснювалась представником позивача не узгоджується з фактичними обставинами справи про те, що позовна заява підписана директором позивача та надіслана ним самостійно без залучення адвоката;

2)місцевий господарський суд не врахував, що розмір витрат на правничу не підтверджені належними доказами, зокрема: не зазначено детального опису робіт, які були виконані; 19 годин, які витрачені представником на супровід даної справи є завищеним;

3)адекватною та співрозмірною сумою судових витрат є 5052,63 грн., які розраховані виходячи реальних 8 годин, необхідних для супроводу цієї справи.

Узагальнені доводи та заперечення позивача щодо апеляційної скарги на рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду та навів мотиви, аналогічні викладеним в рішенні суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду - без змін. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що суд першої інстанції не оцінював платіжне доручення №2997 від 18.09.2020, яким відповідач частково погасив заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., оскільки цей доказ не долучався ним під час розгляду справи в суді першої інстанції. Зважаючи на ці обставини, виходячи з положень ст. 269 ГПК України, позивач вважає, що в суду апеляційної інстанції відсутні підстави для врахування цього доказу.

Окрім того у зазначеному відзиві позивач просить стягнути з апелянта 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на підтвердження чого додано копію акта від 23.11.2020 про приймання-передачу виконаних робіт.

Узагальнені доводи та заперечення позивача щодо апеляційної скарги на додаткове рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення позивач погодився з висновками місцевого господарського суду та навів мотиви, аналогічні викладеним в додатковому рішенні суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення місцевого господарського суду - без змін.

В обгрунтування відзиву вказує на те, що ст. 275 ГПК України визначено вичерпний перелік повноважень суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду судового рішення до якого не входить зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що надання позивачу правничої допомоги не залежить від того, хто є підписантом позовної заяви, директор чи адвокат. Твердження апелянта про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 5052,63 грн. не містить доказів для зменшення та грунтується лише на суб`єктивній оцінці відповідача.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 54 713,32грн., що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102,00 * 100 = 210 200,00 грн.), вказана справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що позов у справі, що розглядається, подано постачальником до покупця за договором поставки з вимогою про стягнення грошової суми до складу якої входить неоплачена частина поставленого товару, а також пеня та 25% річних, які нараховані за несвоєчасне виконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару.

Суд першої інстанцій, встановивши характер спірних правовідносин, а також визначивши закон, який їх регулює, дійшов до висновку, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли відносини щодо поставки товару, які регулюються положеннями ст. 712 ЦК України та ст. 265 ГК України, що стосуються поставки. Встановивши факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару, а також визначивши розмір цієї неоплати, місцевий господарський суд задоволив вимогу про стягнення суми основного боргу, однак частково задоволив нараховані суми пені та відсотків річних, оскільки такі неправильно розраховані позивачем.

Доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються лише того, що суд першої інстанції не врахував часткову проплату суми основного боргу, яка погашена відповідачем до постановлення оскаржуваного рішення в даній справі.

Натомість відповідачем не заперечуються висновки суду першої інстанції про сам факт виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати позивачу суми основного боргу за поставлений товар згідно з договором поставки №10/05/18 від 14.05.2018, а також наявності правових підстав для нарахування пені та відсотків річних на суму прострочення, що передбачена в укладеному між сторонами договорі.

Під час апеляційного перегляду даної справи, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а тому не реалізовує надане ч. 4 ст. 269 ГПК України право на вихід за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв`язку з цим, апеляційний господарський суд не аналізує в межах цього апеляційного перегляду висновки суду першої інстанції про визначення характеру спірних правовідносин та застосування до них норм матеріального права.

Зважаючи на вищезазначене, предметом апеляційного перегляду є наявність чи відсутність підстав для врахування судом першої інстанції платіжного доручення №2997 від 18.09.2020 згідно з яким відповідач частково погасив свій борг перед позивачем.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Частинами 3, 4 статті 80 ГПК України регламентовано, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З матеріалів справи вбачається, що відзив на позовну заяву відповідач подав 28.08.2020 (вх.№25362/20). До цього відзиву відповідач не додав платіжного доручення №2997 від 18.09.2020 на суму 10 000,00 грн., а також не повідомив суд про те, що такий доказ буде подаватись в майбутньому. Не зазначено і причин неможливості його подання разом з відзивом.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вищенаведені норми процесуального закону регламентують принцип диспозитивності судового процесу, згідно з яким особа самостійно здійснює свої процесуальні права та обов`язки без втручання та ініціативи суду.

У зв`язку з цим у суду першої інстанції не було підстав враховувати вищезазначене платіжне доручення №2997 від 18.09.2020 на суму 10 000,00 грн, що долучена апелянтом до апеляційної скарги та не додана в суді першої інстанції.

Окрім того, це платіжне доручення додане до апеляційної скарги без клопотання про його долучення до матеріалів справи та обгрунтування поважності причин його неподання в суді першої інстанції.

Таким чином, необґрунтованими є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції зобов`язаний був врахувати цей докази при вирішенні спору.

Що стосується додаткового рішення.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 129 ГПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судами встановлено, що позивачем у позовній заяві зазначено попередній розрахунок суми судових витрат, з якого вбачається, що вартість витрат на професійну правничу допомогу становить 12 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на надання професійної правничої допомоги позивачем подано суду копію Договору про надання правової допомоги від 26.05.2020р., копію платіжного доручення № 1124 від 02.06.2020р. на суму 12000грн., Ордер на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Мега-Тракс» серія ВС № 1028484 від 26.05.2020р., який видано на ім`я Сеніва Т.В., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Сеніва Т.В. та Акт приймання виконаних робіт від 25.09.2020р.

Згідно з п.1.1 Договору про надання правової допомоги від 26.05.2020р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Тракс» доручає, а Адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «Прокопишин і партнери» бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу позивачу , консультації та роз`яснення з правових питань, представляти права та охоронювані законом інтереси позивача в ході підготовки, подання та розгляду у суді першої інстанції позовної заяви позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.» про стягнення заборгованості за Договором поставки від 14.05.2018 року, а позивач бере на себе зобов`язання сплатити Адвокатському об`єднанню «Адвокатська компанія «Прокопишин і партнери» гонорар за надання правової допомоги на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до п.4.1. Договору, за надання правової допомоги відповідно до предмету цього Договору, позивач сплачує Адвокатському об`єднанню «Адвокатська компанія «Прокопишин і партнери» гонорар, загальний розмір якого становить 12000грн.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що в розмір гонорару, який передбачений п. 4.1. цього Договору, входить зокрема, але не виключно: правовий аналіз документів, необхідних для підготовки позовної заяви, підготовка позовної заяви, пошук та правовий аналіз актуальної судової практики у розрізі спору, подання доказів по справі та участь у дослідженні доказів, подання процесуальних заяв та клопотань, консультування позивача в розрізі предмету цього Договору, участь в судових засіданнях та представництво прав та інтересів позивача у суді першої інстанції та інша правова допомога в ході розгляду цієї судової справи.

З поданого позивачем Акту приймання виконаних робіт від 25.09.2020р. вбачається, що 12000грн. витрат на професійну правничу допомогу складають:1)Зустріч з директором ТзОВ «Мега-Тракс», отримання та вивчення матеріалів (договір, видаткові накладні), наданих ТзОВ «Мега-Тракс», на предмет наявності правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з ТзОВ «Явір-Інвест.», складання переліку додаткових документів, необхідних для подання позову (1година); 2)Вивчення додатково наданих ТзОВ «Мега-Тракс» документів (видаткові накладні, податкові накладні, виписки про рух коштів по банківському рахунку; установчі та реєстраційні документи), вивчення судової практики в аналогічних судових спорах на основі судових рішень, які містяться в ЄДРСР (3 години); 3)підготовка позовної заяви ТзОВ «Мега-Тракс» до ТзОВ «Явір-Інвест» про стягнення заборгованості, підготовка розрахунку розміру заборгованості з врахуванням 25% річних, пені та інфляційних втрат (8годин); 4)Надсилання копії позовної заяви ТзОВ «Явір-Інвест.», безпосереднє подання позовної заяви до Господарського суду Львівської області (1 година); 5)Підготовка адвокатського запиту до ГУ ДПС у Львівській області про надання інформації (1година); 6) Підготовка клопотання про витребування доказів від ГУ ДПС у Львівській області (2 години); 7)Підготовка заяви про усунення недоліків позовної заяви, надсилання копії заяви ТзОВ «Явір-Інвест», безпосереднє подання заяви до Господарського суду Львівської області (2години); 8)Підготовка заяви про вступ у справу у якості представника та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи через систему «Електронний суд» (1 година).

З пунктів 4,7 Акту приймання виконаних робіт вбачається, що у витрати на професійну правничу допомогу включено: надсилання копії позовної заяви ТзОВ «Явір-Інвест.», безпосереднє подання позовної заяви до Господарського суду Львівської області; підготовку заяви про усунення недоліків позовної заяви, надсилання копії заяви ТзОВ «Явір-Інвест», безпосереднє подання заяви до Господарського суду Львівської області.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є:

1)надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2)складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3)захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4)надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5)представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6)представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7)представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8)надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, направлення копії відзиву на апеляційну скаргу та доданих до неї документів відповідачу, подача відзиву на апеляційну скаргу до господарського суду апеляційної інстанції не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". А тому, витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу та підлягають виключенню з судових витрат на правничу допомогу.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2019 року в справі №9901/264/19.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що витрати по надісланню копії позовної заяви, заяви про усунення недоліків відповідачу, безпосереднє подання цих заяв до суду не є витратами на професійну правничу допомогу, а тому не можуть бути стягнені судом в рамках відшкодування стороні витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо заперечення апелянта стосовно того, що підготовка позовної заяви здійснювалась саме представником позивача, то договором про надання правової допомоги передбачена підготовка позовної заяви. Апеляційний господарський суд погоджується, що підписання директором ТОВ «Мега-Тракс» позовної заяви не свідчить про те, що вона складена ним, а не його представником. У акті приймання виконаних робіт директор позивача визнав, що текст позовної заяви складений адвокатом.

Тому спростовуються доводи апеляційної скарги в цій частині.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Вказані вимоги процесуального закону щодо подачі заяви та відповідних доказів заявник виконав, оскільки 24.11.2020 надав суду акт від 23.11.2020 про приймання-передачу виконаних робіт згізно з яким адвокат (Сенів Т.В.) надав клієнту такі послуги з захисту інтересів ТОВ «Мега-Тракс» в Західному апеляційному господарському суду по справі №914/1433/20:

-вивчення матеріалів апеляційних скарг ТОВ «Явір-Інвест» на рішення та додаткове рішення загальною тривалістю 2 години;

-підготовка відзивів на ці апеляційні скарги, загальною тривалістю 6 годин.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні правові висновки про застосування норм процесуального права щодо співмірності судових витрат викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, які враховуються апеляційним господарським судом в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Апелянт не заявляв клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу позивача у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує незначну складність апеляційних скарг, яка не вимагала тривалої підготовки відзивів, а тому враховуючи критерії розумності та співрозмірності судових витрат, а також наведені положення процесуального законодавства та докази в підтвердження понесених судових витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанці та стягнення з відповідача на користь позивача 1 500,00 грн.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга ТОВ «Явір-Інвест» підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 3153,00 грн.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест» №1067/20 від 26.10.2020 (вх.№01-05/2849/20 від 13.10.2020) та №1067/20 від 26.10.2020 (вх.№01-05/3121/20 від 03.11.2020) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2020 в справі №914/1433/20 - залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2020 в справі №914/1433/20 - залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Тракс» 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Судовий збір в розмірі 3153,00 грн. покласти на апелянта.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Матущак О.І.

Якімець Г.Г.