ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3425/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,

секретар судового засідання Овчар А.С.

розглянувши справу за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135)

до відповідача: Державного підприємства водних шляхів Устьдунайводшлях (вул. Героїв Сталінграду, 36, м. Ізмаїл, Одеська обл., 68600)

про стягнення 29589819,64 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Ревенко О.В.;

від відповідача: Колєжук А.С.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства водних шляхів Устьдунайводшлях, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 29589819,64 грн, з яких: 24736414,17 грн основного боргу; 3390081,29 грн пені; 623357,65 грн інфляційних втрат та 839965,99 грн 3% річних.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 24.06.2016 №61-В-АМПУ-16 в частині повернення наданих позивачем коштів у визначені договором строки.

04.02.2021 відповідачем у судовому засіданні було подано відзив на позов (а.с.95-105, т.1), в якому відповідач просить суд задовольнити позов ДП «АМПУ» частково, а саме в частині вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 24736414,71 грн та 3390081,29 грн пені. У відзиві відповідач зазначив, що наразі ДПВШ «Устьдунайводшлях» через брак обігових коштів не має можливості поновити господарську діяльність підприємства та виконати в повному обсязі зобов`язання відповідно до мирової угоди, затвердженої судом у справі №916/2560/14 про банкрутство відповідача, а також повернути поворотну фінансову допомогу, надану позивачем у розмірі 24736414,74 грн. Крім цього відповідач наголосив на безпідставності вимог позивача про стягнення 3% річних, оскільки укладеним між сторонами договором не передбачено нарахування відсотків за користування фінансовою допомогою.

Під час розгляду справи по суті представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені до відповідача вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.12.2020 позовну заяву Державного підприємства Адміністрація морських портів України було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3425/20; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи та призначено у справі підготовче засідання на « 23» грудня 2020 об 11год.30хв.

23.12.2020 судом було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на « 15» січня 2021 о 14год.45хв., про що представника позивача було повідомлено під розписку, а відповідача шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали в порядку ст.120 ГПК України.

15.01.2021 судом було протокольно ухвалено відкласти підготовче засідання на « 04» лютого 2021 о 16год.00хв. Про відкладення підготовчого засідання представника позивача було повідомлено під розписку, а відповідача шляхом направлення на його адресу ухвали суду в порядку ст.120 ГПК України.

Крім цього, ухвалою суду від 15.01.2021 судом було застосовано до відповідача захід процесуального примусу у вигляді штрафу та стягнуто з Державного підприємства водних шляхів Устьдунайводшлях в дохід Державного бюджету штраф у сумі 2270,00 грн.

04.02.2021 судом було протокольно ухвалено продовжити строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті у судовому засіданні на « 22» лютого 2021 об 11год.00хв.

У судовому засіданні 22.02.2021 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

24.06.2016 між Державним підприємством водних шляхів Устьдунайводшлях (позичальник) та Державним підприємством Адміністрація морських портів України (позикодавець) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №61-В-АМПУ-16 (а.с.7-9, т.1, далі - договір), згідно з п.п.1.1., 1.2. якого позикодавець передає у власність позичальнику власні грошові кошти в розмірі двадцять п`ять мільйонів гривень 00 копійок (25000000,00грн.). Позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу (позику) (далі - фінансова допомога) з метою погашення кредиторських вимог першої черги у справі №916/2560/14 про банкрутство Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях», поточних кредиторських вимог, які не увійшли до реєстру вимог кредиторів у справі № 916/2560/14, в тому числі вся поточна податкова заборгованість, яка не відображена у мировій угоді у справі № 916/2560/14 та інших поточних витрат, необхідних для діяльності позичальника, а позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених ним договором.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2., 2.3., 2.4. договору поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі двадцять п`ять мільйонів гривень 00 копійок (25000000, грн) без податку на додану вартість. Відсотки за користування фінансовою допомогою не нараховуються. Фінансова допомога надається позикодавцем окремими траншами. Підставою для перерахування коштів за цим договором є рахунок позичальника. Після затвердження мирової угоди у справі №916/2560/14 про банкрутство Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшдях» позичальнику надається відповідний транш у строки, згідно з умовами погашення вимог кредиторів першої черги мирової угоди у справі № 916/2560/14, на підставі наданого зобов`язання по сплаті витрат першої черги боржника у справі № 916/2560/14.

Пунктом 2.8. договору було передбачено, що кошти, залучені від позикодавця як поворотна фінансова допомога, повертаються протягом одинадцяти місяців від дати отримання першого траншу поворотної фінансової допомоги від позикодавця.

Згідно з п.3.5. договору у випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Відповідно до п.п.4.1., 4.2. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Права та обов`язки сторін щодо надання фінансової допомоги за цим договором виникнуть після затвердження Господарським судом Одеської області мирової угоди у справі №916/2560/14 про банкрутство ДПВШ «Устьдунайводшдях» і набрання законної сили ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство №916/2560/14 (відкладальна обставина згідно статті 212 ЦК України) та будуть діяти до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

За умовами п.п.4.3., 4.4. договору строк повернення позики, встановлений у пункті 2.8 цього договору, може бути продовжений виключно за письмовою згодою сторін. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов згідно зобов`язань, які виникли під час дії договору.

Пунктом 6.1. договору визначено, що будь-які зміни до цього договору оформлюються додатковими угодами, які є невід`ємними частинами цього договору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.09.2016 у справі №916/2560/14 було, зокрема, затверджено мирову угоду, укладену між комітетом кредиторів Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» та боржником в особі керуючого санацією боржника арбітражного керуючого Колєжука А.С., погоджену органом управління майном боржника, схвалену комітетом кредиторів, з урахуванням уточнень. Провадження у справі №916/2560/14 про банкрутство Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» вказаною ухвалою припинено (а.с.14-23, т.1).

11.10.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до вищевказаного договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 24.06.2016 №61-В-АМПУ-16 (а.с.10, т.1), згідно з п.п.1, 2, 3 якої змінено та викладено у новій редакції такі пункти договору:

- «п.1.1. позикодавець передає у власність позичальнику власні грошові кошти в розмірі 24736414,71 грн (двадцять чотири мільйони сімсот тридцять шість тисяч чотириста чотирнадцять гривень 71 копійка)»;

- «п.2.1. поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі двадцять чотири мільйони сімсот тридцять шість тисяч чотириста чотирнадцять гривень 71 копійка (24736414 грн 71 коп.) без податку на додану вартість»;

- «п.2.8. кошти, залучені від позикодавця як поворотна фінансова допомога, повертаються протягом одинадцяти місяців від дати отримання останнього траншу поворотної фінансової допомоги від позикодавця».

Пунктом 4 додаткової угоди сторони погодили, що інші умови та положення договору, не обумовлені цією додатковою угодою, залишаються незмінними, а позикодавець і позичальник підтверджують по ним свої зобов`язання, зокрема, позичальник підтверджує своє зобов`язання у випадку несвоєчасного повернення наданої на момент підписання цієї додаткової угоди поворотної фінансової допомоги сплатити позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

На виконанням умов вищевказаних договору та додаткової угоди позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу на загальну суму 24736414,71 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями: від 27.10.2016 №87472 на суму 10252935,15 грн; від 14.11.2016 №87662 на суму 11483479,56 грн та від 23.10.2018 №55477478 на суму 3000000,00 грн (а.с.11-13, т.1).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.24-30, т.1), позивач звертався до відповідача із претензією від 30.04.2020 №1485/10-05-02/Вих, в якій запропонував в добровільному порядку сплатити заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги з урахуванням штрафних санкцій в розмірі 29983900,59 грн.

Як пояснив позивач, відповідач на вищевказану претензію не відреагував, отримані у позику кошти за вищевказаним договором не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, що розглядається в межах цієї справи. Водночас, окрім основного боргу в розмірі 24736414,17 грн, позивач також нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3390081,29 грн пені, 623357,65 грн інфляційних втрат та 839965,99 грн 3% річних. Розрахунок спірних сум позивачем було здійснено в межах наступного періоду: пені - з 24.09.2019 по 23.03.2020; 3% річних з 24.09.2019 по 18.11.2020; інфляційних нарахувань - за період жовтень 2019-вересень 2020 (а.с.31-33, т.1).

Відповідач обставину наявності заборгованості перед позивачем в розмірі 24736414,17 грн визнав, натомість пояснив суду, що станом на цей час його фінансовий стан є критичним, що не дозволяє в повному обсязі виконати зобов`язання перед позивачем.

З врахуванням вищевикладених обставин судом встановлено, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 24.06.2016 №61-В-АПМУ-16 становить 24736414,17 грн, що підтверджується матеріалами справи, поясненнями позивача та визнається відповідачем.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 233 ГК України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Позиція суду

Під час розгляду справи суд встановив, що Державне підприємство водних шляхів Устьдунайводшлях до цього часу не виконало свого зобов`язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 24.06.2016 №61-В-АПМУ-16, а саме не повернуло надані позивачем в позику кошти в розмірі 24736414,17 грн, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у зазначеному розмірі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги, що бездіяльність відповідача у вигляді порушення строків повернення позики суперечить вищевказаним нормам права та договору, позивач правомірно заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% (а.с.33, т.1), суд встановив його вірність, разом з цим, оскільки у розрахунку сума 3% річних є більшою, ніж заявлено у позові, враховуючи положення ч.2 ст.237 ГПК України позов позивача в цій частині позовних вимог належить задовольнити в розмірі 839965,99 грн відповідно до прохальної частини позову. Між цим, при перевірці розрахунку суми інфляційних втрат (а.с.32, т.1), судом було здійснено власний розрахунок в межах визначеного позивачем періоду та за результатом здійснення якого судом встановлено, що вірною сумою інфляційних є 572086,62 грн.

За результатом перевірки розрахунку суми пені, судом встановлено його вірність, водночас суд вважає за необхідне за власною ініціативою вирішити питання щодо зменшення розміру штрафної санкції у вигляді пені, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності.

Так, при зменшенні розміру штрафних санкцій суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення пені, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належної до сплати пені. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд відзначає, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання щодо доцільності зменшення розміру пені у цій справі суд враховує, що сума штрафної санкції є значною та загалом з нарахованими 3% річних та інфляційними нарахуваннями становить 4802133,90 грн, а також те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач або інші особи зазнали збитків у зв`язку із простроченням відповідачем виконання зобов`язання у спірних відносинах. Крім цього, суд враховує, що на поворотну фінансову допомогу не нараховувались проценти, проте пояснення відповідача щодо критичного фінансового стану Державного підприємства водних шляхів Устьдунайводшлях позивач не заперечив.

Зазначені вище обставини, за переконанням суду, свідчать про наявність підстав для зменшення розміру неустойки у виді пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 30%, при цьому таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів обох сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Між цим судом відхиляються викладені відповідачем у відзиві заперечення щодо відсутності правових підстав для нарахування у спірних відносинах інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки ці нарахування за своєю правовою природою не є процентами у розумінні ст.1048 ЦК України, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та нарахування яких у спірних відносинах передбачено також ч.1 ст.1050 ЦК України.

З врахуванням вищевикладеного, позов Державного підприємства Адміністрація морських портів України до Державного підприємства водних шляхів Устьдунайводшлях слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 24736414,71 грн, пеню в сумі 2373056,90 грн, інфляційні нарахування в сумі 572086,62 грн та 3% річних в сумі 839965,99 грн.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У п. 4.3. постанови від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, при визначені суми судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує часткове задоволення позову, водночас, часткове зменшення судом розміру пені не впливає на розподіл судового збору, з врахуванням вищевказаних роз`яснень. За цих обставин, судовий збір на відповідача покладається в розмірі 443078,22 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства водних шляхів Устьдунайводшлях (вул. Героїв Сталінграду, 36, м. Ізмаїл, Одеська обл., 68600, ) на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) основний борг в сумі 24736414 /двадцять чотири мільйона сімсот тридцять шість тисяч чотириста чотирнадцять/грн 71 коп, пеню в сумі 2373056 /два мільйона триста сімдесят три тисячі п`ятдесят шість/грн 90 коп, інфляційні нарахування в сумі 572086 /п`ятсот сімдесят дві тисячі вісімдесят шість/грн 62 коп, 3% річних в сумі 839965 /вісімсот тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять/грн 99 коп та судовий збір в сумі 443078 /чотириста сорок три тисячі сімдесят вісім/грн 22 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено 04 березня 2021 р.

Суддя Д.О. Бездоля