ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.02.2021 Справа № 905/1846/20

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Калітіній К.А., у судовому засіданні, розглянувши матеріали справи №905/1846/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготранс ЛТД» місто Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж 2015» місто Маріуполь

про визнання договору від 01.08.2017 року №170804 недійсним

Представники сторін:

від позивача: Мосейчук А.М. - адвокат, на підставі ордеру;

від відповідача: не з`явився;

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерготранс ЛТД» м.Харків, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж -2015» м.Маріуполь про визнання договору від 01.08.2017р №170804 року недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем був укладений договір на надання інформаційних послуг на залізничному транспорті, який підписаний керівниками товариств. До зазначеного Договору також був підписаний протокол договірної ціни додаток №2 від 01.08.2017р. Разом з тим, позивач вважає, що договір від ТОВ «Престиж 2015» підписано не керівником товариства, а іншою особою, за відсутності необхідних повноважень. Такі сумніви позивач обґрунтовує тим, що на Договорі та Протоколі договірної ціни наявні підписи директора, однак вони істотно відрізняються і з огляду на таке на думку позивача Договір укладений з пороком волі та не уповноваженою особою і має бути визнаний недійсним з моменту його укладення.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач надав відзив, відповідно до якого проти позовних вимог заперечує в повному обсязі і зазначив, що дійсно із ТОВ «Енерготранс ЛТД» був укладений спірний Договір та протокол погодження договірної ціни і в подальшому на виконання умов договору сторонами складено та підписано акти надання послуг і зазначені акти також були підписані директором товариства як спірний Договір. Крім того, відповідач зауважив, що договір та додаток №2 підписано та скріплено печатками без зауважень, договірні зобов`язання належно виконувались обома сторонами і в якості доказів надав копії платіжних доручень щодо оплати вартості за отримані послуги. Таким чином, волевиявлення учасників правочину було цілком вільне та відповідало їх внутрішній волі і договір укладено з метою настання реальних наслідків, про що свідчить його виконання, а посилання позивача, що договір підписано не директором не підтверджені належним чином.

Наданий відповідачем відзив підписано директором товариства Потаповим О.Г., проте згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Престиж 2015» значиться ОСОБА_1 . Ухвалою від 24.11.2020р суд зобов`язав відповідача надати пояснення з цього приводу.

09.12.2020р на адресу Господарського суду Донецької області надійшли пояснення відповідача з приводу розбіжностей щодо особи, яка значиться керівником товариства. За наказом від 09.11.2020р №1-н ОСОБА_1 перебував у лікарняній відпустці строком на 14 календарних днів: з 10 листопада по 23 листопада 2020р включно і відповідно наказом №2-нз від 09.11.2020р на посаду виконуючого обов`язки директора ТОВ «Престиж-2015» призначено ОСОБА_2 , в зв`язку з цим відзив по справ та клопотання підписано саме ним.

Ухвалою суду від 22.12.2020р та 14.01.2021р явка керівника ТОВ «Престиж -2015» ОСОБА_1 визнана обов`язковою. ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, надав клопотання (вхд.№630/21 від 14.01.2021р та вхд.№1863/21 від 01.02.2021р) про розгляд справи за його відсутності в зв`язку із станом здоров`я.

Позивач надав заяву про проведення підготовчого провадження за відсутності позивача та його уповноваженого представника (вхд.№859/21 від 18.01.2021р).

Дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерготранс ЛТД» (далі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Престиж-2015» (далі Виконавець) укладено Договір про надання інформаційних послуг на залізничному транспорті (далі Договір), за змістом п. 1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати інформаційні послуги Замовнику щодо інформації, яка міститься в автоматизованих системах залізничного транспорту України, згідно з переліком, вказаним у Додатку 1 до Договору, що є невід`ємною частиною.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що ціна інформаційних послуг визначається відповідно до Протоколу погодження договірної ціни (Додаток 1 до цього Договору), який складає його невід`ємну частину.

При укладенні договору вперше Замовник повинен зробити передоплату у розмірі 100% запланованих обсягів інформаційних послуг по пунктах Додатку 1 до цього Договору (п.2.2 Договору).

Замовник зобов`язується забезпечувати щомісячно попередню оплату у розмірі не менше 50% середньомісячної вартості інформації за попередній місяць (п.2.3 Договору).

Розділом 3 Договору визначені права та обов`язки Замовника і Виконавця.

Зокрема Виконавець має забезпечувати своєчасне і якісне надання інформаційних послуг Замовнику щодо інформації, яка міститься в автоматизованих системах залізничного транспорту України згідно з переліком послуг, вказаних в Додатку 1 до Договору; щомісячно надавати Замовнику акт наданих послуг у двох примірниках, відповідно до розділу 1 Договору, який Замовник підписує та повертає виконавцю протягом 5 банківських днів; належним чином виконувати умови цього Договору тощо (п.3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Договору).

Обов`язками Замовника відповідно до умов Договору є: своєчасно і у повному обсязі оплачувати послуги виконавця згідно із розділом 2 Договору; виконувати вимоги чинного законодавства України щодо електронного адміністрування, податку на додану вартість тощо (п.3.3.1, 3.3.4 Договору).

Договір підписано сторонами, скріплено печатками і відповідно до пункту 7.1 термін дії цього Договору встановлюється з дати його підписання до 31.12.2017року.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік за домовленістю сторін, якщо за один місяць (30 календарних днів) до закінчення строку дії Договору жодна із сторін не заявить письмово про його припинення.

Доповнення і зміни щодо цього Договору вважаються дійсними якщо вони зроблені в письмовій формі та підписані обома сторонами (п.9.2 Договору).

Усі додатки, узгоджені і підписані Сторонами є невід`ємною частиною цього договору (п.9.3 Договору).

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що до договору додається Протокол погодження договірної ціни (додаток 1), яка є невід`ємною його частиною.

Договір від імені ТОВ «Престиж 2015» підписано директором О.Г.Потаповим, від імені ТОВ «Енерготранс ЛТД» директором В.А.Трощинським.

До позовної заяви позивач надав копію Протоколу договірної ціни Додаток №2 до Договору №170804 від 01.08.2017р.

Даним Протоколом сторони Договору засвідчили про досягнення згоди щодо розміру договірної ціни за надання інформаційних послуг та визначили перелік інформації, яку отримує Замовник.

Відповідно до п.1 приміток до Протоколу цей протокол вважається невід`ємною частиною Договору і є підставою для проведення взаємних розрахунків і платежів між Виконавцем та Замовником.

Протокол від імені Виконавця підписано директором О.Г.Потаповим, від імені Замовника - директором В.А.Трощинським.

Відповідач до матеріалів справи надав копії актів надання послу. Зазначені акти підписані від ТОВ «Престиж -2015 директором О.Г.Потаповим та від ТОВ «Енерготранс ЛТД» директором В.А.Трощинським та скріплені печатками юридичних осіб.

За умовами Договору Замовник протягом п`яти банківських днів після отримання Акту наданих послуг зобов`язаний підписати та передати його Виконавцю (п.2.4 ).

Замовник здійснює остаточну оплату наданих інформаційних послуг в останній день місяця, у якому надавалися інформаційні послуги, та перераховує передоплату на наступний місяць (п.2.5 Договору).

Позивач надав до матеріалів справи копії платіжних доручень: №705 від 02.10.2017р, №706 від 02.10.2017р, №707 від 02.10.2017р, №708 від 02.10.2017р, №723 від 05.10.2017р, №730 від 10.10.2017р., з який вбачається що ним в межах договору перераховувалися кошти відповідачу.

Ухвалою від 24.11.2020р суд зобов`язав відповідача надати пояснення щодо повноважень особи, яка підписала відзив б/н б/д на позовну заяву та акти надання послуг після 17.11.2017р. Дані вимоги суду обумовлені тим, що в матеріалах справи наявні відзив по справі, який підписаний від імені ТОВ «Престиж -2015» директором Потаповим О.Г. та пояснення від 08.12.2020р підписані від імені ТОВ «престиж -2015» директором Ворожбит В.М., згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Престиж -2015» визначено ОСОБА_1 .

У письмових поясненнях (вхд.№23519/20 від 09.12.2020р) відповідач зазначив, що відзив підписано Потаповим О.Г., оскільки у період з 10 листопада 2020 року по 23 листопада 2020р останній був призначений директором в зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному, у період з 29.11.2017р по 31.01.2018р ОСОБА_1 знаходився у відпустці і тому відповідно до наказу №2 від 28.11.2017р виконуючим обов`язки директора ТОВ «Престиж -2015» призначено ОСОБА_2 .

За позицією позивача спірний правочин підписано не встановленою особою, оскільки проаналізувавши підписи на Договорі та Протоколі (додатку №2) він дійшов висновку, що підписи істотно відрізняються і тому просить визнати спірний договір недійсним зважаючи на те договір уповноваженою особою відповідача не підписувався.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

При вирішенні спорів про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Наявність спору через порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими, а тому обов`язком позивача відповідно до статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

При цьому звертаючись до господарського суду, позивач повинен визначити, яке його право, на його думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, вирішуючи спір про спростування презумпції правомірності правочину суд встановлює не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 у справі № 902/841/15).

Предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору на надання інформаційних послуг на залізничному транспорті, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерготранс ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Престиж -2015».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Договір та протокол договірної ціни підписано різними особами від імені директора ТОВ «Престиж -2015», оскільки на його думку, підписи осіб відрізняються при візуальному огляді.

Разом з тим, позивач ні у позовній заяві, ні у письмових поясненнях по справі не зазначає яке саме його право порушене і в чому саме полягає таке порушення.

Проте, позивач та відповідач протягом розгляду справи намагалися довести суду, що Договір фактично виконувався сторонами. Так, сторонами надані до матеріалів справи копії актів надання послуг, в яких визначений перелік послуг, який Замовник отримав та їх вартість, копії платіжних доручення, за якими Замовник (Позивач) оплатив отримані послуги. Факт виконання договору сторонами підтверджувався.

Велика Палата Верховного Суду зазначає про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів порушення його права відповідачем.

Судовий збір, у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, залишається за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготранс ЛТД» м.Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж -2015» м.Маріуполь про визнання договору від 01.08.2017р №170804 року недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

У судовому засіданні 18.02.2021р проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.03.2021 року.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).