ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Справа№ 911/1044/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Орел С.С.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсозбереження"

на рішення Господарського суду Київської області від 01.10.2020 (повний текст складення 12.10.2020)

у справі №911/1044/20 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсозбереження"

про стягнення 2 188 291,22 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсозбереження" про стягнення 2 188 291,22 грн., з яких: 796 476,87 грн. основного боргу, 461 058,92 грн. пені, 224 342,56 грн. 3% річних та 706 412,87 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неповним та несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 1584/1617-ТЕ-17 від 28.09.2016 в частині проведення розрахунку за переданий у власність відповідача природний газ.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.10.2020 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсозбереження" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 796 476,87 грн. 87 коп. основного боргу, 461 058 грн. 92 коп. пені, 224 342 грн. 56 коп. 3% річних, 706 412 грн. 87 коп. інфляційних втрат та 32 824, 37 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав про те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого природного газу. Також суд першої інстанції погодився із здійсненим позивачем розрахунком пені, 3 % річних та інфляційних витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресерсозбереження" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 01.10.2020 року по справі №911/1044/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив укладеного між сторонами графіку погашення заборгованості. Відповідач зазначає, що підставою для складення такого графіку була постанова КМУ № 187 від 22.03.2017, а тому сторони спору у повній мірі її дотримувалися та врегулювали на її основі умови розрахунків, що були встановлені Кабінетом Міністрів України. Апелянт вказав, що суд першої інстанції не встановив, яким чином виконання вищевказаних умов постанови КМУ № 187 від 22.03.2017 сторонами спору спричиняє зміну порядку розрахунків між сторонами. Апелянт зазначає, що поточні платежі та платежі, визначені графіком погашення заборгованості відповідач здійснював своєчасно на умовах, встановлених постановою КМУ № 187 від 22.03.2017.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями від справу №911/1044/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 27.01.2021.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 та 17.02.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 17.02.2021 та 24.02.2021 відповідно.

Позиції учасників справи

15.01.2021 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду

16.02.2021 відповідачем через відділ документального забезпечення суду було подано клопотання про витребування у АТ НАК «Нафтогаз України» інформації.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, дійшла до висновку про залишення його без розгляду з наступних підстав.

Колегія суддів відзначає, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 учасникам було встановлено строк надання можливості скористатися наданими ст. 267 ГПК України - не пізніше 25.01.2021. В той же час, клопотання відповідачем було подано 16.02.2021, тобто з після спливу визначеного судом апеляційної інстанції строку.

Згідно ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 вказаної статті).

В свою чергу, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем заяв про продовження строку для подання клопотання до закінчення цього строку подано не було. Також відповідачем не обґрунтовано неможливості подачі такого клопотання у строк, визначений ухвалою суду.

Враховуючи вищевикладене, клопотання про витребування у АТ НАК «Нафтогаз України» інформації апеляційним господарським судом залишаються без розгляду.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 24.02.2021 не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 24.02.2021 за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 перейменоване в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурсозбереження" (Споживач) укладено договір постачання природного газу №1584/1617-ТЕ-17.

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії та надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природній газ обсягом до 2940,0 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях.

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 в пункт 2.1. договору були внесені зміни та викладено його у наступній редакції: «постачальник передає споживачу в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 газ обсягом до 640 тис.куб.м., у тому числі по місяцях.»

У відповідності з пунктом 3.4 Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням підпункту 11.3 цього договору, укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно з пунктом 8.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 10.3 Договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, у тому числі - щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору постачальник передав споживачу у власність природний газ за період жовтень 2016 - вересень 2017 на загальну суму 16 138 782,98 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які були оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.

Як зазначає позивач, відповідач у свою чергу розрахувався за газ не в повному обсязі та з порушенням строків, які встановлені Договором, заборгованість останнього складає 796 476,87 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 6.1 Договору, відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений природний газ до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається за наданих позивачем банківських виписок з рахунку АТ "НАК "Нафтогаз України"., відповідач частково оплатив поставлений природний газ на суму 15 342 306,11 грн.

Відповідачем до суду першої інстанції належних та допустимих доказів (зокрема банківських виписок з рахунку відповідача, платіжних доручень) на підтвердження факту оплати 796 476,87 грн. заборгованості за поставлений газ надано не було.

В той же час, в ході апеляційного провадження апелянтом до заяви про усунення недоліків було долучено акт звіряння розрахунків станом на 30.09.2020.

Як зазначає відповідач, даний акт звірки взаємних розрахунків підтверджує факт того, що на момент винесення судом рішення у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 66 031,63 грн.

В підтвердження неможливості подання даних доказів до суду першої інстанції відповідач посилається на те, що адвокат Павліченко М.С. перебував на лікарняному у зв`язку із наявністю у нього ознак захворювання (висока температура, біль в грудній клітині) а також фактів контакту з особами, які хворіли на гостру респіраторну хворобу Covid-19, а тому останній не зміг подати відповідні докази до суду вчасно.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

За змістом ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

Проте у даному випадку єдина обставина, на яку послався відповідач в якості підтвердження об`єктивних обставин, які унеможливили подачу доказів до суду першої інстанції, це хвороба його представника. В той же час відповідач, як учасник судового процесу, не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні інших представників, яким доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді відповідно до вимог процесуального закону.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з вимогами ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з частинами 1, 6 статті 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову; до відзиву додаються в тому числі докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження. Відповідач приймав участь у підготовчому засіданні та скористався своїм правом на подання відзиву на позов, у якому виклав свої заперечення, проте не долучив до відзиву відповідних доказів оплати (зокрема відповідних платіжних доручень чи банківських виписок з рахунків відповідача), на які він посилається в акті звірки взаєморозрахунків.

Крім того, відповідач не повідомляв суд про неможливість подання відповідного акту звірки у встановлений судом строк в порядку статті 4 статті 80 ГПК України.

Частиною 1 ст. 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

А тому, відповідно до частини 1 статті 118 ГПК України відповідач втратив право на вчинення відповідної процесуальної дії - подання доказів у зв`язку із спливом встановленого процесуального строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не було наведено обґрунтованих пояснень, які підтверджують неможливість подання відповідного акту звірки до суду першої інстанції до винесення оскаржуваного рішення з підстав, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.

У зв`язку з чим колегія суддів дійшла до висновку, що долучені відповідачем до апеляційної скарги нові докази (які були відсутні у суду першої інстанції на час винесення оскаржуваного рішення) до розгляду колегією суддів не приймаються.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у сумі 796 476,87 грн.

В той же час, колегія суддів вважає за можливе зазначити, що відповідач (у випадку наявності у нього доказів сплати заборгованості за договором) не позбавлений права та можливості подати дані докази на стадії виконання даного рішення суду відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 461 058,92 грн.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з пунктом 8.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за загальний період з 27.12.2016 по 25.04.2018 по кожному акту окремо (з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України), погоджується із його обґрунтованістю та вважає вірним нарахування пені у сумі 461 058,92 грн.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних за загальний період з 27.12.2016 по 18.02.2020 та інфляційних втрат за загальний період з квітня 2017 по січень 2020 по кожному акту окремо, погоджується із його обґрунтованістю та вважає вірним нарахування 224342,56 грн. 3% річних та 706412,87 грн. інфляційних втрат.

Апелянт в апеляційній скарзі стверджує, що спірна заборгованість була розстрочена згідно з Графіком погашення заборгованості за спожитий природний газ. Посилаючись на вказаний Графік, складений на виконання п. 12 Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187, відповідач вважає, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем.

Колегія суддів відзначає, що відповідно до п. 12 вказаного Положення Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" здійснює постачання природного газу виробнику теплової енергії за умови, зокрема:

- укладення виробником теплової енергії з ПАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства;

- відсутності у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК Нафтогаз України за використаний природний газ, або

- відсутності у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК Нафтогаз України за спожитий до 1 січня 2016 року природний газ за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або

- рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків.

- надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Отже, графік погашення заборгованості є необхідним виключно для того, щоб Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підтвердила номінацію та здійснила постачання природного газу виробнику теплової енергії на наступний опалювальний місяць в умовах існуючої заборгованості.

Посилання відповідача на ту обставину, що він сплачує суму основного боргу на підставі графіку погашення заборгованості, а тому у нього відсутня заборгованість, суперечать приписам зазначеного Положення та умовам договору, зокрема пункту 11.3.1, яким сторони погодили, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими особами.

Будь - які зміни до Договору в частині умов та порядку розрахунків у зв`язку з графіком погашення заборгованості сторонами не вносилися.

Суд зазначає, що наявність такого графіка не змінює умови договору постачання природного газу, не скасовує та не обмежує відповідальність споживача перед постачальником за невиконання обов`язків з оплати за поставлений природний газ, відповідно не виключає відповідальності, передбаченої умовами Договору, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України з оплати боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції.

А тому, колегія суддів дійшла до висновку, що наявність графіку, на який посилається відповідач, не змінює умови та порядок розрахунку за договором. Аналогічний припис міститься і у постанові КМУ № 867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", яка є чинною на теперішній час.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.02.2020 у справі № 905/755/19, від 19.11.2020 у справі № 910/12765/19.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 01.10.2020 року у справі № 911/1044/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсозбереження" на рішення Господарського суду Київської області від 01.10.2020 року у справі № 911/1044/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.10.2020 року у справі № 911/1044/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 01.10.2020 року у справі № 911/1044/20.

5. Матеріали справи № 911/1044/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.03.2021

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко