ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.2021 м. Ужгород Справа № 907/643/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Віндс Ужгород», м. Ужгород

до відповідача Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк», м. Ужгород

про стягнення 12772,72 євро

Секретар судового засідання - Корольчук М.М.

За участю представників сторін:

від позивача -

від відповідача - не з`явився.

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача 9761,32 євро. Заявлена до стягнення сума складає 7779,45 євро боргу по орендній платі за Договором оренди частини нежитлового приміщення від 31 жовтня 2011 року з наступними змінами до нього, а також 476,17 євро пені за прострочення виконання зобов`язання, нарахованої позивачем за період з 01.03.2020 до 15.09.2020, посилаючись на ст. ст. 11, 526, 530, 762, 785 ЦК України, ст. ст.193, 230-232ГК України. У зв`язку з неповерненням відповідачем по акту приймання-повернення після закінчення дії договору об`єкту оренди, позивачем у порядку ст. 785 Цивільного кодексу України нараховано також неустойку у вигляді подвійної орендної плати за період з 01.08.2019 до 15.09.2020 на суму 1505,70 євро, а також заявлено вимогу про повернення відповідачем орендованого майна по акту прийому-передачі.

Ухвалою суду від 21.09.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених у ній недоліків. Після усунення недоліків ухвалою суду від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам спору процесуальні строки для подання заяв по суті спору, а також відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали для подання письмових заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В подальшому за наслідками розгляду клопотання ухвалою суду від 19.10.2020 здійснено перехід в загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

На адресу суду надійшов відзив на позов, які відповідав вимогам ст. 165 ГПК України, тому прийнятий судом до розгляду.

Ухвалою суду від 17.11.2020 за клопотанням позивача вимоги позивача були збільшені, внаслідок чого предметом спору складають вимога про стягнення на 8783,25 євро орендної плати, 476,17 євро пені, 3513,30 євро неустойки у вигляді подвійної орендної плати за користування річчю, всього на 12772,72 євро.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті.

27.01.2021 року відбулось судове засідання за участю представників сторін, які надали пояснення у справі. У справі оголошено перерву.

У судовому засіданні по розгляду справ по суті оголошувалась перерва з 27.01.2021 до 18.02.2021 до 11:30 год. відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем-орендарем взятих на себе за Договором оренди частини нежитлового приміщення від 31.10.2011 року (з наступними змінами до нього) зобов`язань по орендній платі, просить стягнути 8783,25 євро орендної плати. За прострочення виконання зобов`язання на підставі п. 10.2 Договору позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 476,17 євро пені. У зв`язку з неповерненням відповідачем по акту приймання-повернення після закінчення дії договору об`єкту оренди, позивачем також у порядку ст. 785 Цивільного кодексу України та п. 4.7., п. 12.1. Договору нараховано неустойку у вигляді подвійної орендної плати за період з 01.08.2020 до 15.11.2020 на суму 3513,30 євро, а також заявлено вимогу про повернення відповідачем орендованого майна по акту прийому-передачі.

Заперечення відповідача

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує повністю. З огляду на те, що Договір оренди укладений із попереднім власником ФОП Грабар О.О. Про зміни власника позивач повідоми орендаря лише 07.05.2019 року та не надало документального підтвердження переходу права власності. Вважає договір оренди таким, що продовжений на новий строк на тих же умовах. Направлені листи з вимогами про сплату заборгованості та звільнення приміщення були підписані представником. Однак, без доказів надання товариством-орендодавцем такому повноважень на їх підписання.

Вважає, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за один і той же період користування є неможливим, оскільки таке нарахування суперечить статті 61 Конституції України.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

31 жовтня 2011 року між Фізичною особою-підприємцем Грабарем Олександром Олександровичем (орендодавець) та Публічним Акціонерним Товариством «Комерційний інвестиційний банк» (орендар, відповідач) укладено Договір оренди частини нежитлового приміщення (Договір), відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в тимчасове користування частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Минай, пл. Жовтнева,10, загальною площею: 23,9 кв. м, що складається із двох суміжних кімнат площею 21,6 кв.м. та 2,3 кв.м.

Вказане приміщення надано в оренду з метою розміщення відділення АТ «КомІнвестБанк» (п. 2.1. Договору).

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що термін оренди складає 2 (два) роки і 11 (одинадцять) місяців з моменту підписання акту приймання -передачі і діє до 31 вересня 2014 року.

Сторони погодили автоматичну пролонгацію Договору на той самий строк і на тих самих умовах, якщо жодна із сторін в термін 1 місяць до закінчення Договору не заявить про намір його розірвати (п.9.3. Договору).

Розділом четвертим Договору визначений розмір і порядок сплати орендної плати.

Так, Орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати орендну плату за користування об`єкту не пізніше 10 числа місяця за який проводиться оплата (п.4.3. Договору)

Починаючи з 01.04.2016 відповідно до Додаткової угоди орендна плата за користування приміщення складає 21 умовних одиниць за один квадратний метр. Одна умовна одиниця за договором - 1 євро.

Сторони також погодили, що Орендна плата нараховується, починаючи з дати прийняття об`єкту оренди орендарем за актом приймання - передачі, і нараховується по дату фактичного повернення об`єкту оренди.

Пунктом 7.3. Договору узгоджено, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Поряд з цим, згідно з п 10.2. Договору, у випадку несвоєчасної сплати орендної плати в терміни, вказані в розділі четвертому Договору, орендар зобов`язується сплатити на користь орендодавця неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежу.

Судом встановлено, що 30.08.2018 ПП «Віндс Ужгород» набуло у власність об`єкт Оренди, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137016020 від 07.09.2018.

Як стверджує позивач, новий орендодавець, відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість з орендної плати в розмірі 7026, 60 Євро за період 01 червня 2019 року по 31 липня 2020 року.

Матеріали справи містять листи ПП «Віндс Ужгород» від 11.04.2020, від 21.05.2020, підписані директором підприємства та від 22.07.2020, від 22.08.2020 підписані представником підприємства Мондик С.А., з вимогами оплатити вказану заборгованість. Окрім того, останні листи містять вимогу звільнити та передати за актом приймання-передачі приміщення у зв`язку з закінченням строку дії договору оренди.

Покликаючись на п. 4.7 Договору позивачем нарахована орендна плата за період з 01.08.2020 року до 15.11.2020 року (на момент звернення до суду, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) і така складала 1756,65 Євро.

Окрім того, з огляду на положення пункту 4.7 Договору та частину 2 статті 785 Цивільного кодексу України позивачем нараховано неустойку у вигляді подвійної орендної плати за період з 01.08.2020 до 15.11.2020 в розмірі 3513,30 Євро, а також на підставі п. 10.2 Договору пеню в розмірі 476,17 Євро, починаючи з березня 2020 року до 31 серпня 2020 року на суму боргу по орендній платі.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Спірні відносини сторін, оскільки вони стосуються договірних зобов`язань сторін як учасників господарських відносин щодо оренди майна, регулюються відповідними приписами Цивільного та Господарського кодексів України (далі - ЦКУ, ГКУ).

За змістом ст. ст. 283, ГКУ за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до частини 6 статті 283 та частини 4 статті 291 Господарського кодексу України до відносин оренди між суб`єктами господарювання застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Щодо строку дії договору

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

При цьому, умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

За загальним правилом договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

В п. п. 9.2. 9.3 укладеного договору від 31.10.2011 сторони передбачили, що термін оренди складає 2 роки та 11 місяців; якщо є жодна із сторін в термін 1 місяць до закінчення договору не заявить про намір його розірвати, він вважається пролонгований на той самий строк і на тих самих умовах.

Відповідно до умов Договору від 31.10.2011 року, такий укладений на два роки 11 місяців із можливістю пролонгації та належного виконання сторонами. Дія Договору оренди закінчилась 31.07.2020, що підтверджується матеріалами справи та визнавалось представниками сторін у судовому засіданні.

Жодна із сторін не заперечує, що договір двічі автоматично продовжувався (31.09.2014 та 31.08.2017).

Поряд з цим, матеріали справи містять переписку, яка свідчить про те, що новим орендодавцем (позивачем) було запропоновано укласти договір оренди на новий строк з іншими умовами, зокрема, в частині розміру орендної плати (лист №02-4/9-430 від 22.06.2020), однак, докази погодження (прийняття такої оферти) у суду відсутні. Наведене дає підстави для висновку, що сторони не досягли згоди про укладення договору на нових умовах.

Враховуючи те, що сторони не дійшли згоди щодо продовження дії договору на змінених умовах, відтак, право орендаря на користування приміщенням припинились у зв`язку зі спливом строку дії договору 31.07.2020.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Приписами статті 785 Цивільного кодексу України унормовано обов`язок наймача у разі припинення договору найму негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З огляду на зазначене, зважаючи на пункт 12.1 Договору, який кореспондується з положенням статті 785 Цивільного кодексу України, суд констатує, що у відповідача виник обов`язок повернути позивачу об`єкт оренди за актом приймання-передачі.

Всупереч наведеному, матеріали справи не містять доказів повернення орендованого майна. Не заперечує цей факт і Відповідач, більше того вказує, що і надалі бажає користуватися вказаним майном.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України унормовано, що зобов`язання, господарське зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦКУ, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, беручи до уваги відсутність між сторонами договірних відносин з 01.08.2020, тобто відсутність правових підстав користування відповідачем майном позивача. в т. ч. розміщення в ньому банківського відділення та майна Відповідача, позовна вимога про повернення відповідачем орендованого майна по акту прийому-передачі, підлягає задоволенню судом.

Щодо вимоги про стягнення орендної плати за час дії договору.

Орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати орендну плату за користування об`єкту не пізніше 10 числа місяця за який проводиться оплата (п.4.3. Договору).

Як стверджує позивач, орендар починаючи з червня 2019 року припинив сплачувати орендну плату, внаслідок чого його борг до моменту закінчення дії договору склав 7026,60 євро.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в т. ч. в частині штрафних санкцій. Жодним чином не спростував твердження позивача про наявність боргу на вказану суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на те, що за положенням пункту 4.4 Договору здійснення орендної плати здійснюється без виставлення рахунку, беручи до уваги відсутність доказів сплати орендної плати на суму 7026,60 євро за заявлений період, вимога про її стягнення в примусовому порядку є правомірною та підставною, відтак підлягає до задоволення.

Подані як докази листи від 22.07.2020, від 20.08.2020 та протокол зустрічі, до уваги судом не беруться, оскільки в зв`язку з відсутністю у суду можливості перевірити повноваження осіб які їх підписали, такі не є належними та не достовірними.

Щодо стягнення неустойки у вигляді подвійної орендної плати.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як зазначалося вище, відповідно до частин першої, другої статті 785 ЦК України в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі. Така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.10.2019 у справі №924/80/19, від 16.06.2020 у справі № 910/14860/19.

Судом взято до уваги, що вимогами частини першої статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, боржник має надати відповідні докази неможливості виконання обов`язку з повернення майна орендодавцю.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач продовжує користуватись належним Позивачу приміщенням, жодних дій по поверненню майна за актом приймання-передачі не вчиняв.

Правове значення для нарахування майнової відповідальності у вигляді неустойки, визначеної пунктом другим статті 785 Цивільного кодексу України, має обставина неповернення майна орендодавцю. Доказів ж звернення до позивача з вимогою прийняти майно з оренди чи будь-які обставини, що свідчили б про неможливість чи перешкоджання з боку позивача підписати акт приймання-передачі суду подано не було.

За таких обставин, здійснивши перевірку нарахованої позивачем подвійної орендної плати за період 01 серпня 2020 року до 15 листопада 2020 року, суд вважає її розмір арифметично вірним, тому з огляду на наведене вище задовольняє вимогу про стягнення 3513,30 євро в повному обсязі.

Щодо стягнення орендної плати після закінчення дії договору (з 1 серпня 2020 року до 15 листопада 2020 року)

При укладені договору оренди сторони погодили, що орендна плата нараховується, починаючи з дати прийняття об`єкту оренди Орендарем за Актом приймання-передачі, і нараховується по дату фактичного повернення об`єкту оренди від Орендаря Орендодавцеві (п.4.7. Договору).

Разом з цим , судом взято до уваги, що передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні 230 Господарського кодексу України. Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом, а в даному випадку,-до моменту звернення до суду) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таку позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 3 лютого 2018 року у справі № 910/12949/16.

З огляду на наведене, беручи до уваги присудження до стягнення з відповідача подвійної орендної плати за період з 01 серпня 2020 року- до 15 листопада 2020 року, вимога про стягнення орендної плати поза межами дії договору за аналогічний період задоволенню не підлягає. Таким чином, в частині позовних вимог по стягнення 1756,65 євро задоволенню не підлягає.

Щодо пені

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 10.2. Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної сплати орендної плати в терміни, вказані в розділі 4 договору, орендар зобов`язався сплатити на користь орендодавця неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежі.

Нарахування позивачем відповідачеві пені повинно відповідати встановленим правилам. Так, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Умовами Договору сторони не погодили інший період нарахування пені.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що заявлена до стягнення сума вирахувана не по кожному протермінованому місячному платежу з шестимісячним обмеженням такого нарахування, а з нарахованої валовим способом загальної суми боргу відповідача за останні шість місяців, до того ж за повні місяці, тоді як договором визначений строк оплати до10 числа поточного місяця.

Суд здійснив перерахунок пені за заявлений позивачем період: з 01.03.2020 до 31.08.2020, за кожен місяць в гривневому еквіваленті місячного платежу (501,90 євро на день звернення до суду складав 33,2476 грн) та з урахуванням шестимісячного обмеження такого нарахування. В такому разі, задоволенню підлягають вимоги про стягнення: за жовтень 2019(з 01.03.2020 до 11.03.2020) в розмірі 110,33 грн; за листопад 2019 (з 01.03.2020 до 11.04.2020) в розмірі 393,92 грн, за грудень 2019 (з 01.03.2020 до 11.05.2020) в розмірі 634,65 грн, за січень 2020 (з 01.03.2020 до 11.06.2020) в розмірі 860,79 грн, за лютий 2020 (01.03.2020 до 11.07.2020) в розмірі 1024,93 грн, за березень 2020 (з 11.03.2020 до 11.08.2020) в розмірі 1094,23 грн, за квітень (з 11.04.2020 до 31.08.2020) в розмірі 919,15 грн, за травень (з 11.05.2020 до 31.08.2020) розмірі 676,60 грн, за червень 2020 (з 11.06.2020 до 31.08.2020) в розмірі 450,46 грн, за липень 2020 (з 11.07.2020 до 31.08.2020) в розмірі 284,50 грн), що в сукупності складає суму 6449,56 грн, яка еквівалентна 193,93 євро. В задоволені решти вимог, в т. ч. і про стягнення пені за орендну плату за серпень 2020 року, поза межами строку дії договору, належить відмовити з огляду на їх безпідставність.

За таких обставин, заявлена до стягнення з відповідача сума пені 136,95 грн задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки з заявлених позивачем 12772,72 євро(еквівалентно 424205,02 грн) судом присуджено до стягнення 10733,83 євро (що еквівалентно 356875,94 грн), на відповідача покладається 5353,14 грн витрат на оплату судового збору. Судовий збір за немайнову вимогу підлягає відшкодуванню в повному обсязі, в сумі 2102 грн.

Щодо витрат на правову допомогу.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як встановлено судом, між позивачем та адвокатським об`єднанням «Дрюченко» укладено договір б/н від 28.08.2020 про надання правової допомоги позивачу, п. 4.1 якого визначено, що вартість за надання юридичної допомоги клієнту у суді першої інстанції становить 20000,00 гривень. Аналогічна сума витрат зазначена позивачем і в позовній заяві в частині зазначення відомостей про орієнтовний розрахунок судових витрат.

Разом з тим, п. 4.3 Договору обумовлено, що на письмову вимогу клієнта за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість. Оплата за договором здійснюється не пізніше трьох днів з моменту отримання клієнтом рахунку.

Заявою від 16.11.2020 Приватне підприємство «Віндс Ужгород» долучило до матеріалів справи докази понесених витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, а саме: договір про надання правової допомоги від 28.08.2020 року, рахунок від 14.09.2020 року на суму 16000,00 грн, копія платіжного доручення №5 від 02.10.2020 (на 16000,00) грн., копію виписки з рахунку АО «Дрюченко» за 02.10.2020 року.

Позивачем подано також розрахунок витрат на правову допомогу від 16.11.2020 року, наданих об`єднанням у справі № 907/643/20. У розрахунку зазначено, що вартість години роботи адвоката складає 1000,00 грн. Адвокатом витрачено 16 годин, в зв`язку з чим у розрахунку зазначено, що вартість наданих послуг складає 16000,00 грн. Однак, тут же зазначено, що договірна вартість наданих послуг становить 20000,00 грн.

Суд зазначає, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, додатковій постанові Верховного суду від 19.11.2019 у справі № 5023/5587/12.

Заявником подано докази про надання послуг на суму 16000,00 грн, оскільки саме на цю суму ним подано детальний розрахунок робіт з зазначенням витраченого часу та складений відповідний акт. Не зважаючи на договірну вартість послуг (20000,00 грн), інших доказів, які б підтверджували надання послуг ще на 4000,00 грн суду подано не було.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13460,51 грн (пропорційно розміру задоволених вимог) з урахуванням критерію доведеності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги.

Враховуючи наведене та керуючись статтями ст. 509, 759,770, 785 Цивільного кодексу України, 2, 13, 73, 74, 80, 126, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Гойди, буд. 10, ) на користь Приватного підприємства «Віндс Ужгород» (88000, м. Ужгород, пл. Жупанатська, буд. 1, кв. 9 ) 10733,83 євро(десять тисяч сімсот тридцять три євро 83 євроцента), в т. ч. заборгованість по орендній платі в розмірі 7026,60 євро, пеню в розмірі 193,93 євро, неустойки за користування річчю за час прострочення в розмірі 3513,30 євро.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Гойди, буд. 10, ) на користь Приватного підприємства «Віндс Ужгород» (88000, м. Ужгород, пл. Жупанатська, буд. 1, кв. 9 ) 7455,14 грн (сім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 14 коп.) у відшкодування витрат на оплату судового збору, а також 13460,51 грн (тринадцять тисяч чотириста шістесят гривень 51 коп) на відшкодування судових витрат на правову допомогу.

4. В іншій частині майнових вимог відмовити.

5. Зобов`язати Акціонерне товариство «Комерційний інвестиційний банк» (88000, м. Ужгород, вул. Гойди, 10 Код ) повернути по акту прийому-передачі орендоване майно - частину нежитлового приміщення розташованого за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Минай, пл. Жовтнева,10, загальною площею: 23,9 кв. м, що складається із двох суміжних кімнат площею 21,6 кв.м. та 2,3 кв.м. власнику - Приватному підприємству «Віндс Ужгород» (88000, м. Ужгород, пл. Жупанатська, буд. 1, кв. 9 ).

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 01.03.2021

Суддя Л.В. Андрейчук