ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 лютого 2021 року Справа № 903/960/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу №903/960/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Кузьми Олега Миколайовича, м.Нововолинськ

до Державного підприємства Шахта №1 Нововолинська, м.Нововолинськ

про стягнення 123 900,65 грн.,

в с т а н о в и в:

21.12.2020 року до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява б/н від 18.12.2020 Фізичної особи-підприємця Кузьми Олега Миколайовича про стягнення з Державного підприємства Шахта №1 Нововолинська 123 900,65 грн., з них: 48 582,33 грн. процентів річних, 75 318,32 грн. збитків, завданих інфляцією, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за невиконання рішення суду від 24.05.2016 у справі №903/281/16.

Ухвалою від 28.12.2020 суд постановив позовну заяву Фізичної особи-підприємця Кузьми Олега Миколайовича прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу суду від 28.12.2021 було надіслано сторонам у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Сторони отримали ухвалу суду про відкриття провадження у справі: позивач 04.01.2021, відповідач 31.12.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Як передбачено ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Проте, відповідач не подав відзиву на позов.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідача було належним чином повідомлено про судовий розгляд, відзиву на позов відповідач не подав справу на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України розглянуто за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 24.05.2016 у справі № 903/281/16 встановлено, що між Фізичною особою-підприємцем Кузьмою Олегом Миколайовичем та ВП "Шахтоуправління "Нововолинське" ДП "Волиньвугілля" (правонаступником якого є ДП Шахта № 1 Нововолинська) були укладені договори найму (оренди) транспортного засобу № 7 від 01.01.2021, №34 від 01.02.2012, №4 від 01.01.2013, №5 від 01.01.2013 та договори надання послуг №29 від 01.01.2014, №2 від 01.06.2015, №89 від 01.01.2015, №2 від 04.01.2016.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 24.05.2016 у справі № 903/281/16 позов Фізичної особи-підприємця Кузьми О.М. до ДП Шахта № 1 Нововолинська було задоволено повністю, ухвалено стягнути з державного підприємства "Шахта № 1 "Нововолинська" на користь фізичної особи - підприємця Кузьми Олега Миколайовича 818677,43 грн. заборгованості, 42317,79 грн. процентів річних, 464514,93 грн. інфляційних, 274265,09 грн. процентів за користування коштами та 19813,00 грн. судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Волинської області від 24.05.2016 було видано наказ № 903/281/16-1 від 07.06.2016.

Факти, встановлені рішенням Господарського Волинської області від 24.05.2016 у справі № 903/281/16 за позовом Фізичної особи-підприємця Кузьми О.М. до ДП Шахта № 1 Нововолинська про стягнення 1 599 775,24 грн., відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними і не потребують повторного доказування.

16.06.2016 року головним державним виконавцем Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51429985 (а.с.12).

Постановою заступника начальника відділу Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області від 10.04.2018 виконавче провадження передано до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області.

Як зазначає позивач у позовній заяві, виконавчий документ повертався стягувачу без виконання, проте постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.09.2020 виконавче провадження з виконання наказу № 903/281/16-1 від 07.06.2016 було відновлене та приєднане до зведеного виконавчого провадження №56502544.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 19.02.2019 у справі №903/965/18 стягнуто з Державного підприємства "Шахта №1 "Нововолинська" на користь Фізичної особи-підприємця Кузьми Олега Миколайовича 328 289,65 грн., з них 63856,84 грн. процентів річних за період 25.05.2016 по 26.12.2018, 264 432,81 грн. інфляційних за період червень 2016 листопад 2018, а також 4924,35 грн. витрат по судовому збору.

Оскільки відповідач не виконав рішення суду від 24.05.2016 у справі № 903/281/16 та не перерахував суми заборгованості в розмірі 818 677,43 грн., позивач в грудні 2020 року звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 123 900,65 грн., з них: 48 582,33 грн. процентів річних за період з 27.12.2018 по 17.12.2020, 75 318,32 грн. збитків, завданих інфляцією, за період грудень 2018 листопад 2020.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.1 постанови № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач у встановленому законом порядку не виконав рішення Господарського суду Волинської області від 24.05.2016 у справі № 903/281/16, а тому зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати 818 677,43 грн. не припинилося. Невиконання відповідачем зобов`язань перед позивачем щодо сплати 818 677,43 грн. надає право позивачу на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з розрахунком позивача, проценти річних в розмірі 48 582,33 грн. нараховані за період з 27.12.2018 по 17.12.2020, збитки, завдані інфляцією, в розмірі 75 318,32 грн. - за період грудень 2018 листопад 2020. Проценти річних та інфляційні нараховані лише від суми заборгованості в розмірі 818 677,43 грн. (а.с. 8).

Відповідач контррозрахунку процентів річних та інфляційних не подав, суми нарахувань не заперечив, доказів на підтвердження виконання рішення суду від 24.05.2016 у справі №903/281/16 не подав.

З огляду на викладене, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 48 582,33 грн. процентів річних за період з 27.12.2018 по 17.12.2020, 75 318,32 грн. збитків, завданих інфляцією, за період грудень 2018 листопад 2020, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за невиконання рішення суду від 24.05.2016 у справі №903/281/16.

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Шахта №1 "Нововолинська" (45400, Волинська область, м.Нововолинськ, вул. Шахтарська, буд. 42, ) на користь Фізичної особи-підприємця Кузьми Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 123 900 грн. 65 коп., з них: 48 582 грн. 33 коп. процентів річних, 75 318 грн. 32 коп. збитків, завданих інфляцією, 2 102 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено: 26.02.2021.

Суддя І. О. Якушева