ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3531/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕРОМ-АВТО» (65005, м. Одеса, вул. Самарська, 2, каб.2, код ЄДРПОУ - 41299741)

До відповідача: Фізичної особи - підприємця Дмитришина Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , корд НОМЕР_1 )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

Представники сторін:

Від позивача: Скляренко І.В. - директор; Богацький С.І.- на підставі довіреності від 01.02.2021р.;

Від відповідача: не з`явився.

В засіданні брали участь:

Від позивача: Богацький С.І. - на підставі довіреності від 01.02.2021р.;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ЖЕРОМ-АВТО», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Дмитришина Сергія Миколайовича (далі - ФОП Дмитришин С.М.) про стягнення основної заборгованості у розмірі 12 823 грн 18 коп., інфляційних втрат у розмірі 1 694 грн 73 коп., пені у розмірі 7 670 грн 82 коп., 3% річних у розмірі 852 грн 75 коп., штрафу у розмірі 3 846 грн 95 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.12.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/3531/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 12.01.2021р.

Ухвалою суду від 12.01.2021р. судове засідання відкладено на 02.02.2021р. Ухвалою суду від 02.02.2021р. відкладено розгляд справи на 16.02.2021р. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2021р. відкладено розгляд справи на 25.02.2021р.

25 лютого 2021р. позивачем до суду надано заяву про зменшення позовних вимог та стягнення з ФОП Дмитришина С.М. основної заборгованості у розмірі 12 823 грн 18 коп., інфляційних втрат у розмірі 1 157 грн 65 коп., пені у розмірі 5 870 грн 27 коп., 3% річних у розмірі 765 грн 17 коп., штрафу у розмірі 3 846 грн 95 коп.

Позивач - ТОВ «ЖЕРОМ-АВТО», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ФОП Дмитришин С.М. не скористався своїм правом на судовий захист, відзив на позовну заяву до суду не надав, представника у судові засідання не направив.

Ухвали суду направлялись на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, поштові повідомлення повернулись до суду не врученими з приміткою пошти: «повернення відправлення адресату за закінченням терміну зберігання».

Згідно ч.7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до положень ч.9 ст.165 ГПК України.

Позивач у справі зазначає, що 25.06.2018р. між ТОВ «ЖЕРОМ-АВТО» (Постачальник) та ФОП Дмитришин С.М. (Покупець) укладено Договір поставки №43, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупцю визначений специфікацією товар, а Покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити зазначений товар.

Відповідно до п.2.1 Договору поставка товару здійснюється зі складу Постачальника. Обов`язок Постачальника з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі Постачальником товару Покупцю та передачі супровідної документації на товар (податкової та видаткової накладної).

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 37 654 грн 18 коп., що підтверджується видатковими накладними.

Згідно п.3.2 Договору оплата за товар проводиться протягом 14 календарних днів з дати, зазначеної в рахунку на оплату, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Натомість, ФОП Дмитришин С.М. вартість отриманого товару оплатив лише у сумі 24 831 грн. За таких обставин, за розрахунком позивача, заборгованість ФОП Дмитришина С.М. по оплаті за отриманий товар становить 12 823 грн 18 коп.

З метою досудового врегулювання спору, 11.03.2020р. позивач направив на адресу ФОП Дмитришина С.М. претензію щодо необхідності погашення заборгованості у розмірі 12 823 грн 18 коп., а також два екземпляри актів звірки взаєморозрахунків за період січень 2020р.- лютий 2020р., але відповідачем претензію отримано не було.

Позивач зазначив, що відповідно до п.3.3 Договору оплата за товар здійснюється на умовах відстрочення платежу на 14 календарних днів. Якщо Покупець порушує строки оплати Постачальник вправі змінити вартість товару та застосувати штрафні санкції відповідно до розділу 5 Договору.

За умовами п.5.1 Договору у разі несвоєчасної оплати товару Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

На підставі зазначеного пункту Договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 5 870 грн 27 коп. за період з 01.03.2019р. по 24.02.2021р.

Крім того, як зазначив позивач, відповідно до п.5.3 Договору, якщо здійснення оплати Покупцем прострочено понад 15 календарних днів, на письмову вимогу Постачальника Покупець зобов`язується платити додатково штраф у розмірі 30% від вартості товару, зазначеної у Специфікації.

Враховуючи зазначену умову Договору, а також прострочення Покупцем свого обов`язку щодо оплати отриманого товару у строк понад 15 календарних днів, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 3 846 грн 95 коп.

Крім того, позивач зазначає, що згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував 3% річних у розмірі 765 грн 17 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 157 грн 65 коп. за період з 01.03.2019р. до 24.02.2021р., які також просить стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову позивач також зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Крім того, в якості нормативного обґрунтування позову позивач посилається на положення ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 692 Цивільного кодексу України.

Відповідач не скористався своїм правом на судовий захист.

Розглянув матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, судом встановлено, що 25.06.2018р. між ТОВ «ЖЕРОМ-АВТО» (Постачальник) та ФОП Дмитришин С.М. (Покупець) укладено Договір поставки №43, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупцю визначений специфікацією товар, а Покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити зазначений товар.

Згідно п.1.2 Договору найменування, номенклатура, вартість, кількість, інші характеристики товару вказуються в Специфікації на товар, яка є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини щодо поставки товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у зв`язку з укладенням Договору поставки у сторін виникли взаємні обов`язки.

У відповідності до п.10.1 Договору він вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2018р. Якщо на момент закінчення терміну дії цього Договору будь-яке зобов`язання сторін не виконане, термін дії цього Договору продовжується до моменту належного виконання цього зобов`язання.

Отже, враховуючи матеріали справи, станом на даний час Договір поставки №43 від 25.06.2018р. є чинним.

Відповідно до п.2.1 Договору поставка товару здійснюється зі складу Постачальника. Обов`язок Постачальника з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі Постачальником товару Покупцю та передачі супровідної документації на товар (п.2.4,п.2.6 Договору). Згідно п.2.4 Договору Постачальник зобов`язується в момент поставки надати Покупцю наступні документи на товар: податкову накладну, видаткову товарну накладну, на прохання Покупця інші документи, які Постачальник зможе надати від заводу виробника товару (сертифікат якості, акти випробувань тощо).

За умовами п.2.7.1 Договору при підписанні цього Договору Покупець зобов`язаний надати Постачальнику лист-довіреність з переліком уповноважених на приймання товару осіб, вказавши посаду (якщо уповноважена особа є працівником Покупця), ПІБ, паспортні дані та зразки підписів цих осіб. При невиконанні та/або неналежному виконанні Покупцем п.2.7.1 цього Договору, Покупець погоджується з тим, що особа, яка прийняла товар від Постачальника, є уповноваженою Покупцем на таке прийняття, що виключає можливість Покупця пред`являти до Постачальника претензії з приводу передачі товару не уповноваженій особі (п.2.8 Договору).

За матеріалами справи, специфікація на товар сторонами у письмовому вигляді не складалася, Покупцем лист-довіреність з переліком уповноважених на приймання товару осіб Постачальнику не надавався.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору ТОВ «ЖЕРОМ-АВТО» поставило ФОП Дмитришину С.М. товар на загальну суму 37 654 грн 18 коп., що підтверджується видатковими накладними: №114 від 01.08.2018р. на суму 3 480 грн (з ПДВ); №4 від 02.07.2018р. на суму 11 772 грн (з ПДВ), №215 від 27.08.2018р. на суму 9 120 грн (з ПДВ), №42 від 01.08.2018р. на суму 9 579 грн (з ПДВ), №369 від 14.02.2019р. на суму 3 703 грн 18 коп. (з ПДВ).

Згідно п.3.2 Договору оплата за товар проводиться протягом 14 календарних днів з дати, зазначеної в рахунку на оплату, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Але, позивачем до матеріалів справи не надано доказів виставлення Покупцю рахунків на оплату.

Відповідно до роз`яснень викладених в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування ВГСУ у розгляді справ окремих норм матеріального права» перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі - продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

За приписами ч.1, ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Отже, у зв`язку із отриманням товару у Покупця виникло безумовне зобов`язанням щодо оплати його вартості.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За матеріалами справи, відповідач свої зобов`язанням щодо оплати поставленого товару виконав лише частково, у розмірі 24 831 грн. Отже, за ним творилася заборгованість у розмірі 12 823 грн 18 коп.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано доказів виставлення відповідачу рахунків на оплату товару, на думку суду, правомірним буде застосування положень ст.530 Цивільного кодексу України та врахування строків надсилання претензії від 10.03.2020р. щодо погашення заборгованості у розмірі 12 823 грн 18 коп., якою відповідачу було надано строк для погашення заборгованості - 10 календарних днів з моменту отримання претензії, та яку позивачем було надіслано на адресу відповідача лише 19.03.2020р.

Отже, строк виконання зобов`язанням по оплаті сплив 29.03.2020р.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3.3 Договору оплата за товар здійснюється на умовах відстрочення платежу на 14 календарних днів. Якщо Покупець порушує строки оплати Постачальник вправі змінити вартість товару та застосувати штрафні санкції відповідно до розділу 5 Договору.

За умовами п.5.1 Договору у разі несвоєчасної оплати товару Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, доданий до заяви про зменшення позовних вимог, суд встановив, що він не є вірним, адже, позивачем не вірно визначено період нарахування пені. Здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що сума пені, яка підлягає стягненню, становить 908 грн 13 коп.

Розмір штрафу позивачем визначено правильно, у зв`язку з чим штраф у розмірі 3 846 грн 95 коп. підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, суд встановив, що він не є вірним. Здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що підлягають стягненню на користь ТОВ «ЖЕРОМ-АВТО» 3% річних у розмірі 349 грн 12 коп. та інфляційні втрати у розмірі 720 грн 58 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕРОМ-АВТО» до Фізичної особи - підприємця Дмитришина Сергія Миколайовича про стягнення - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Дмитришина Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕРОМ-АВТО» (65005, м. Одеса, вул. Самарська, 2, каб. 2, код ЄДРПОУ - 41299741) заборгованість у розмірі 12 823 грн 18 коп., пеню у розмірі 908 грн 13 коп., штраф у розмірі 3 846 грн 95 коп., 3% річних у розмірі 349 грн 12 коп, інфляційні втрати у розмірі 720 грн 58 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 02 березня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога