ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Справа № 918/988/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на рішення Господарського суду Рівненської області від 24.11.2020р. у справі №918/988/20 (суддя Качур А.М.)

за позовом Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області

до Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни

про стягнення 100000,00 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.11.2020р. у справі №918/988/20 задоволено позов Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області до Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни про стягнення 100 000,00 грн. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на користь Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області 100000 грн 00 коп. безпідставно отриманих коштів та 2102 грн 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Швець Оксана Анатоліївна звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№3721/20 від 16.12.2020р.).

В скарзі, зокрема, зазначає, що будь-яких доказів того, що позивачем було проведено моніторинг правильності використання коштів (висновок комісії, акт проведення перевірки, бухгалтерська довідка), а також доказів того, що вказані грошові були перераховано відповідачу безпідставно - не надано.

В порушення норм процесуального права, а саме ст.ст.73-80 ГПК України суд першої інстанції лише на підставі одного призначення платежу в платіжному дорученні №136 від 12.07.2020 року встановив відсутність підстав для перерахунку грошових коштів відповідачу.

Стверджує, що судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що позивач був повністю обізнаний із персональними даними відповідача, а саме реквізитами розрахункового рахунку відповідача, його номером облікової картки платника податків, прізвищем, ім`ям та по батькові.

Звертає увагу, що в рахунку, наданому відповідачем для позивача, вбачається застереження, що його оплата означає погодження з умовами постачання товарів Фізичною особою - підприємцем Швець Оксаною Анатоліївною та означає приєднання клієнтом до умов договору поставки, визначеному статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. А відтак, дії позивача з перерахування грошових коштів, хоч і з помилковим призначенням, свідчать про наявність господарських відносин між сторонами, що виявилися шляхом укладення договору у спрощений спосіб відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України.

На підставі викладеного відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 24.11.2020р. у справі №918/988/20 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області до Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни про стягнення грошових коштів в сумі 100000 грн 00 коп. - відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо на адресу суду апеляційної інстанції 16.12.2020р.

Листом №918/988/20/6880/20 від 16.12.2020р. матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

Належним чином оформлені матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 29.12.2020р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на рішення Господарського суду Рівненської області від 24.11.2020р. у справі №918/988/20. Запропоновано позивачу у строк - до 09.02.2021р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

29.01.2021р. (вх.№802/21) на адресу суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач зазначає, що незрозумілою є позиція відповідача, який, як він стверджує, двічі відправляв на адресу позивача документи, але, не надав їх в оригіналі при поставці товару та пояснив це тим, що був відсутній представник позивача. У відповідача відсутнє підтвердження, тобто підпис представника позивача про отримання товару, пояснивши це тим, що при поставці товару був відсутній представник позивача. Крім цього, відповідач не надав доказів того, хто саме та коли доставив товар.

Звертає увагу, що у тексті наданого відповідачем примірника договору поставки №4 від 02.07.2019р. відсутні будь-які посилання на кошторис чи інші додатки до договору. Зі змісту цього документа видно, що він стосується поставки товару, а не виконання підрядних робіт, а тому перерахування на адресу відповідача коштів із таким призначенням, на умовах наданого примірника договору, є невірним.

Звертає увагу, що реєстраційний номер облікової картки платника податків міститься у відкритому доступі на офіційному сайті Міністерства юстиції України - https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search. З приводу номера розрахункового рахунку відповідача, то саме в цьому напевно і виникла помилка, тобто при введенні відповідного номера були внесені невірні дані і помилково грошові кошти були перераховані саме на рахунок ФОП Швець О.Й. Аналогічно помилково були внесені до платіжного доручення і дані РНОКПП відповідача.

На виконання пункту 8 частини 3 статті 165 ГПК України позивач інформує, що очікує понести судові витрати, пов`язані із розглядом справи апеляційним судом орієнтовно в розмірі 4000грн на правничу допомогу адвоката, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та зважаючи на те, що ціна позову є значною, а також справа має суттєве значення для позивача.

На підставі викладеного позивач просить суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення Господарського суду Рівненської області від 24.11.2020р. у справі №918/988/20, а апеляційну скаргу ФОП Швець О.А. - без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

Згідно платіжного доручення №136 від 12.07.2019р., позивач - Профспілкове підприємство санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області () перерахував на банківський рахунок відповідача - ФОП Швець Оксани Анатоліївни (РНОКПП НОМЕР_1 ) 100000,00 грн. В призначенні платежу вказано: "згідно кошторису за 2019 рік без ПДВ".

07.09.2020р. позивач направив відповідачу лист про повернення безпідставно отриманих коштів у строк не більше 10 днів з моменту отримання вказаного листа.

Зазначений лист скеровано на адресу відповідача яка відповідає даним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Лист повернувся відправнику з відміткою підприємства поштового зв`язку: "за закінченням терміну зберігання".

Доказів повернення коштів, сплачених згідно з платіжним дорученням №136 від 12.07.2019р., матеріали справи не містять.

09.07.2019р. відповідач направив позивачу поштову кореспонденцію. В описі вкладення до направленої позивачу кореспонденції вказано рахунок №1 від 02.07.2019р. та договір поставки будівельних матеріалів №4 від 02.07.2019р.

Докази отримання позивачем цього поштового відправлення в матеріалах справи відсутні.

17.07.2019р. відповідач направив позивачу рекомендований лист з описом вкладення. В описі вкладення до даного поштового відправлення вказано рахунок на постачання будівельних матеріалів №1 від 02.07.2019р., договір поставки будівельних матеріалів №4 від 02.07.2019р., акт приймання-передачі №1 від 16.07.2019р., видаткова накладна № 1 від 16.07.2019р., супровідний лист.

Докази отримання позивачем цього поштового відправлення в матеріалах справи відсутні.

Долучені відповідачем до матеріалів справи копії договору поставки будівельних матеріалів №4 від 02.07.2019р., акту приймання-передачі №1 від 16.07.2019р., видаткової накладної №1 від 16.07.2019р. не містять підписів чи відтисків печаток позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Позивач вважає свої права порушеними, оскільки відповідач не повернув кошти, які були перераховані йому без правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020р. у справі №910/3395/19, від 23.04.2019р. у справі №918/47/18, від 01.04.2019р. у справі №904/2444/18).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

А тому, розглядаючи спір про повернення майна одержаного без достатньої правової підстави, суд повинен дослідити наявність договірних зобов`язань між сторонами, які могли б слугувати правовою підставою для отримання грошових коштів.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідач посилався на те, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо поставки товару, а тому кошти були сплачені на підставі погодженого договору поставки, при цьому, погодження договірних умов між сторонами відбулося у спрощеному порядку внаслідок усної домовленості.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з положеннями статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з нормами статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Матеріали справи не містить доказів укладення договору між сторонами у письмовій формі або у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо.

Відповідно до положень статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як вірно відмічено судом першої інстанції, наданий відповідачем договір поставки №4 від 02.07.2019р. не містить погодження (підпису) зі сторони Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області.

Видаткова накладна №1 від 16.07.2019р. та акт приймання - передачі товарів №1 від 16.07.2019р. не містять відомостей про отримання товару позивачем.

Отже, в матеріалах справи відсутні обставин щодо укладення договору сторонами даного спору, як шляхом погодження договірних умов у одному письмовому документі чи у спрощений спосіб, так і через підтвердження прийняття до виконання замовлення.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодо прийняття позивачем товару від відповідача, що могло б бути розтлумачено судом як конклюдентні дії позивача спрямовані на встановлення та підтвердження договірних відносин.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що направлення відповідачем певної кореспонденції не може свідчити про погодження сторонами умов договору за умов відсутності ствердної відповіді іншої сторони щодо укладення такого правочину.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такий обов`язковий реквізит як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Однак, відсутність підписів позивача у документах, якими апелянт доводить прийняття позивачем товарів, перешкоджає можливості підтвердити здійснення такої господарської операції.

З огляду на викладене, твердження відповідача щодо укладення сторонами спору відповідного правочину про поставку товару, в тому числі у спрощений спосіб, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Платіжне доручення №136 від 12.07.2020р., за яким позивач перерахував відповідачу 100000,00 грн містить посилання на призначення платежу: "Згідно кошторису за 2019 рік без ПДВ".

При цьому, кошторисом є план передбачуваних витрат і надходжень матеріальних і грошових ресурсів, потрібних для нормальної діяльності підприємства, установи, організації.

Також, кошторисом є документ, в якому зазначається постатейний перелік витрат на виконання робіт і який є додатком до договору підряду, його невід`ємною частиною. У кошторисі може визначатися ціна договору підряду (стаття 844 Цивільного кодексу України). А для договорів будівельного підряду кошторис є частиною проектно-кошторисної документації. Складання кошторису для договорів підряду в будівництві є обов`язковим (стаття 877 Цивільного кодексу України). Кошторис дозволяє встановити розмір ціни договору, а також чітко визначити складові елементи ціни. Скласти його може як замовник так і підрядник.

В тексті наданого відповідачем примірника договору поставки №4 від 02.07.2019р. відсутні будь-які посилання на кошторис чи інші додатки до договору. Зі змісту цього документа видно, що він стосується поставки товару, а не виконання підрядних робіт.

Долучений до матеріалів справи відповідачем примірник договору №4 від 02.07.2019р. не містить підписів чи відтисків печаток позивача.

А посилання у платіжному документі на кошторис не свідчить про наявність правових підстав для отримання відповідачем зазначених коштів.

Сторони не надали вказаний кошторис, що надало б можливість встановити обставини, у зв`язку з чим саме були перераховані відповідні кошти.

При цьому, згідно ч.4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З огляду на викладене, Господарський суд Рівненської області дійшов вірного висновку, що 12.07.2019р. позивач згідно з платіжним дорученням №136 перерахував відповідачу 100000,00 грн без достатньої правової підстави, що в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України спричиняє зобов`язання особи, яка набула таке майно його повернути. При цьому, неотримання відповідачем вимоги щодо повернення вказаних коштів з підстав закінчення терміну зберігання поштового відправлення, яке було направлено на адресу відповідача, не може обмежувати право позивача на повернення такого майна з причин, що не залежать від його.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.8, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на рішення Господарського суду Рівненської області від 24.11.2020р. у справі №918/988/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.03.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.