ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Черкаси справа № 925/1209/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участю представників сторін: позивача адвоката Голубка М.В., відповідача не з`явились, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Промтрансдеталь до акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство Смілянський електромеханічний завод про стягнення 2013406 грн. 57 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю Промтрансдеталь звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство Смілянський електромеханічний завод (далі відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № 282 від 28.02.2019 року, 920400 грн. боргу, 12007 грн. 58 коп. інфляційних втрат, 97146 грн. 34 коп. пені, 17432 грн. 65 коп. 3 % річних, 966420 грн. 30% штрафу, що разом становить 2013406 грн. 57 коп., та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано порушенням відповідачем порядку та строків оплати продукції за договором поставки № 282 від 28.02.2019 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 24.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1209/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.11.2020 року

Відповідач в особі свого представника подав суду 27.10.2020 року відзив на позовну заяву (вх. № 16581/20, а.с. 71-75), в якому частково визнав позов, підтвердив наявність і розмір основного боргу, що виник внаслідок скрутного економічного становища підприємства, у зв`язку з чим просив зменшити розмір заявлених до стягнення штрафу і витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач в особі свого представника подав суду 06.11.2020 року відповідь на відзив (вх. № 17201/20, а.с. 101), в якій спростовував доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, наполягав на задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 12.11.2020 року, за клопотанням відповідача, відкладено підготовче засідання на 17.12.2020 року.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року підготовче засідання у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 02.02.2021 року.

У судовому засіданні 02.02.2021 року представник позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, адресовану йому копію ухвали суду від 17.12.2020 року отримав 05.01.2021 року.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні 02.02.2021 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

28.02.2019 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю Промтрансдеталь, як постачальник, та відповідач - акціонерне товариство Науково-виробниче підприємство Смілянський електромеханічний завод, як покупець, уклали договір поставки № 282 (далі Договір, а.с. 15-19), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався у порядку та строки, встановлені договором передати у власність покупця продукцію (далі - продукція) асортимент, кількість і ціна якої вказується у специфікаціях, рахунках на оплату та видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язався прийняти продукцію та оплатити її на умовах, визначених цим договором.

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.1. постачальник поставляє покупцю продукцію окремими партіями. Строки, асортимент та вартість продукції зазначаються у специфікаціях на кожну окрему партію, які є невід`ємною частиною договору. Про готовність партії продукції постачальник повідомляє покупця;

п. 2.2 поставка продукції за цим договором здійснюється у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс 2010», на умовах, зазначених в додатках до даного договору;

п. 3.2. оплата здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника;

п. 3.3. оплата здійснюється в порядку й у строки, передбачені специфікацією;

п. 3.3.1. покупець може здійснювати попередню оплату в попередньо обумовлених розмірах згідно договору;

п. 3.4 загальна сума договору складає - 7080000 грн., крім того ПДВ 1416000 грн., всього з ПДВ 8496000 грн.;

п. 7.6. за несвоєчасну оплату поставленої в установлений строк партії продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми партії продукції за кожен день прострочення;

п. 7.7. за несвоєчасну оплату поставленої в установлений строк партії продукції покупець додатково сплачує постачальнику штраф в розмірі 30% від несплаченої в установлені строки суми за партію продукції;

п.п. 11.1., 11.2. договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2019 року; у випадку, якщо не пізніше, ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не заявить про його припинення, то цей договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік.

Договір підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчені печатками юридичних осіб, яких вони представляють, на підставі п. 11.2. строк дії Договору продовжено до 2020 року.

28.02.2019 року сторони договору уклали специфікацію № 1 (далі - специфікація № 1), в якій зокрема погодили наступне:

п. 1 постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти продукцію колісну пару 5ТП.224.029 СБ у кількості 12 шт. на суму 8496000 грн. в т.ч. 20% ПДВ;

п. 2 деталі та вузли, які входять до колісної пари: букса без буксових тяг (проводків) у кількості 2 шт.;

п. 3 загальна вартість продукції, що поставляється у відповідності з даним додатком складає 7080000 грн., крім того ПДВ 1416000 грн., всього з ПДВ -8496000 грн.;

п. 7 умови оплати: 35% - попередня оплата, остаточний розрахунок 65% виконується на протязі 60 календарних днів з моменту відвантаження попередньої оплати за 1-шу партію продукції в кількості 8 одиниць, і на протязі 30 календарних днів з моменту внесення попередньої оплати за 2-гу партію продукцію в кількості 4-х одиниць.

Специфікація № 1 від 28.02.2019 року підписана представниками обох сторін та скріплена їхніми печатками (а.с. 20).

Із рахунків-фактур: № 16/05-01 від 16.05.2019 року на суму 5664000 грн., № 07/10-01 від 07.10.2019 року на суму 1416000 грн., № 23/12-01 від 23.12.2019 року на суму 1416000 грн. (а.с. 34, 47, 51), видаткових накладних: №3 від 10.07.2019 року на суму 1416000 грн., № 5 від 01.08.2019 року на суму 1416000 грн., № 7 від 22.08.2019 року на суму 1416000 грн., № 9 від 04.10.2019 року на суму 1416000 грн., № 11 від 27.11.2019 року на суму 1416000 грн., № 1 від 23.01.2020 року на суму 1416000 грн. (а.с. 33, 37, 40, 43, 46, 50) та відповідних товарно-транспортних накладних: № 10072019/1 від 10.07.2019 року, № 01082019/1 від 01.08.2019 року, № 22082019/1 від 22.08.2019 року, № 04102019/01 від 04.10.2019 року, № 27112019/1 від 27.11.2019 року, № 23012020/01 від 23.01.2020 року, (а.с. 36, 39, 42, 45, 49, 53 ) довіреностей на кожну поставку вбачається, що позивач поставив відповідачу продукцію - колісні пари 5ТП.224.029 СБ на суму з ПДВ 8496000 грн., який відповідач отримав без зауважень.

Отриманий товар оплатив частково на суму 7575600 грн. (21.05.2019 року платіжним дорученням № 7019 у розмірі 991200 грн. попередня оплата за рахунком № 16/05-01 від 16.05.2019 року, 30.05.2019 року платіжним дорученням № 2993 у розмірі 991200 грн. оплата за рахунком № 16/05-01 від 16.05.2019 року, 30.08.2019 року платіжним дорученням № 4945 у розмірі 920400 грн. оплата за рахунком № 16/05-01 від 16.05.2019 року, 12.09.2019 року платіжним дорученням № 5138 у розмірі 460200 грн. остаточна оплата за рахунком № 16/05-01 від 16.05.2019 року, 01.10.2019 року платіжним дорученням № 5543 у розмірі 460200 грн. остаточна оплата за рахунком № 16/05-01 від 16.05.2019 року, 08.10.2019 року платіжним дорученням № 5680 у розмірі 460200 грн. попередня оплата за рахунком № 07/10-01 від 07.10.2019 року, 08.10.2019 року платіжним дорученням № 5681 у розмірі 460200 грн. остаточна оплата за рахунком № 16/05-01 від 16.05.2019 року, 13.11.2019 року платіжним дорученням № 6386 у розмірі 35400 грн. оплата за рахунком № 07/10-01 від 07.10.2019 року, 13.11.2019 року платіжним дорученням № 6387 у розмірі 460200 грн. оплата за рахунком № 07/10-01 від 07.10.2019 року, 19.12.2019 року платіжним дорученням № 7222 у розмірі 920400 грн. оплата за рахунком № 16/05-01 від 16.05.2019 року, 02.03.2020 року платіжним дорученням № 662 у розмірі 495600 грн. оплата за рахунком № 23/12-01 від 23.12.2019 року, 02.03.2020 року платіжним дорученням № 661 у розмірі 920400 грн. оплата за рахунком № 07/10-01 від 07.10.2019року) (а.с. 21-33).

За отриману по видатковій накладній № 1 від 23.01.2020 року продукцію в сумі 920400 грн. в порушення умов Договору відповідач не розрахувався, вимога про його стягнення є предметом позову у справі, що розглядається.

У зв`язку з нездійсненням відповідачем у встановлений Договором строк оплати за отриману продукцію, позивач звернувся до нього з претензією № 715/1 від 15.07.2020 року, в якій просив у невідкладно оплатити заборгованість у розмірі 1859401 грн. 53 коп. на підставі договору поставки № 282 від 28.02.2019 року з урахуванням здійснених станом на 15.07.2020 року нарахувань пені, інфляційних втрат, 3% річних, штрафу (а.с. 56-59). Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді і виконання.

За порушення строків оплати продукції позивач нарахував до стягнення 97146 грн. 34 коп. пені, 12007 грн. 58 коп. інфляційних втрат, 17432 грн. 65 коп. 3 % річних, 966420 грн. 30% штрафу. Вимога про їх стягнення також є предметом позову у справі, що розглядається.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки № 282 від 28.02.2019 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У п.п. 3.2.-3.3. Договору сторони погодили, що оплата здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника; оплата здійснюється в порядку й у строки, передбачені специфікацією.

Пунктом 7 специфікації №1 сторони обумовили умови оплати поставок: 35% - попередня оплата, остаточний розрахунок 65% виконується на протязі 60 календарних днів х моменту відвантаження попередньої оплати за 1-шу партію продукції в кількості 8 одиниць, і на протязі 30 календарних днів з моменту внесення попередньої оплати за 2-гу партію продукцію в кількості 4-х одиниць.

Продукція за Договором була отримана відповідачем на суму 8496000 грн. без зауважень, що підтверджується підписами представників відповідача, завіреними печатками відповідача на видаткових накладних: №3 від 10.07.2019 року, № 5 від 01.08.2019 року, № 7 від 22.08.2019 року, № 9 від 04.10.2019 року, № 11 від 27.11.2019 року, № 1 від 23.01.2020 року та товарно-транспортних накладних: № 10072019/1 від 10.07.2019 року, № 01082019/1 від 01.08.2019 року, № 22082019/1 від 22.08.2019 року, № 04102019/01 від 04.10.2019 року, № 27112019/1 від 27.11.2019 року, № 23012020/01 від 23.01.2020 року. В порушення строків оплати Договору та видаткових накладних відповідач сплатив лише 7575600 грн.

Таким чином, факт поставки продукції та несплата відповідачем за видатковою накладною № 1 від 23.01.2020 року боргу у розмірі 920400 грн. матеріалами справи підтверджено, визнано відповідачем, однак не оплачена, тому зазначена сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати вартості поставленої позивачем продукції, то у позивача виникло право вимагати примусового виконання відповідачем простроченого грошового зобов`язання в натурі.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача на підставі п. 7.6. Договору

97146 грн. 34 коп. пені, на підставі п. 7.7. Договору 966420 грн. 30% штрафу та на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 12007 грн. 58 коп. інфляційних втрат, 17432 грн. 65 коп. 3% річних.

За видатковою накладною № 5 від 01.08.2019 року позивач нарахував: пеню за період з 30.09.2019 року по 01.10.2019 року у сумі 416 грн. 07 коп., 3% річних за період з 30.09.2019 року по 01.10.2019 року у сумі 37 грн. 82 коп., штраф у сумі 138060 грн.

За видатковою накладною № 9 від 04.10.2019 року, позивач нарахував: пеню за період з 03.12.2019 року по 19.12.2019 року у сумі 11801 грн. 30 коп., 3% річних за період з 03.12.2019 року по 19.12.2019 року у сумі 1210 грн. 39 коп., штраф у сумі 276120 грн.

За видатковою накладною № 11 від 27.11.2019 року позивач нарахував: пеню за період з 26.01.2020 року по 02.03.2020 року у сумі 20475грн. 75 коп., 3% річних за період з 26.01.2020 року по 02.03.2020 року у сумі 2723 грн. 38 коп., штраф у сумі 276120 грн.

За видатковою накладною № 1 від 23.01.2020 року позивач нарахував: пеню за період з 23.03.2020 року по 15.09.2020 року у сумі 64453 грн. 22 коп., 3% річних за період з 23.03.2020 року по 15.09.2020 року у сумі 13461 грн. 06 коп., інфляційні втрати за період з квітня 2020 року по червень 2020 року у розмірі 12007 грн. 58 коп., штраф у сумі 276120 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок спірних сум 3% річних, інфляційних втрат відповідає умовам Договору, специфікації №1, здійсненою поставкою та відповідно оплатою по видатковим накладним № 5 від 01.08.2019 року, № 9 від 04.10.2019 року, № 11 від 27.11.2019 року, № 1 від 23.01.2020 року та фактичним обставинам справи, їх розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно, тому і ці вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

Згідно з п.п. 7.6., 7.7. Договору за несвоєчасну оплату поставленої в установлений строк партії продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми партії продукції за кожен день прострочення; за несвоєчасну оплату поставленої в установлений строк партії продукції покупець додатково сплачує постачальнику штраф в розмірі 30% від несплаченої в установлені строки суми за партію продукції;

Нормами ч. 1 ст. 546, ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За приписами ст. 551 ч. 2 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 231 ч. 4 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

При вирішенні спору в частині стягнення спірної суми пені, штрафу суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України.

Розрахунок пені, штрафу, проведений позивачем, щодо видаткових накладних № 5 від 01.08.2019 року, № 9 від 04.10.2019 року, № 11 від 27.11.2019 року, № 1 від 23.01.2020 року, відповідає п.п.7.6., 7.7. Договору, специфікації №1, нормам ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», арифметично і методологічно виконаний правильно і в такому розмірі щодо стягнення пені підлягає до задоволення. В частині стягнення штрафу підлягав би задоволенню.

Обґрунтовуючи клопотання, заявлене у відзиві на позовну заяву (вх. № 16581/20 від 27.10.2020 року), про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач в особі свого представника зазначив, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим відносно суми основного боргу, на погашення якого відповідач вживає можливі заходи. Відповідач також просив врахувати його складний фінансовий стан, що відображений у звіті про фінансові результати діяльності за 2019 рік та наявність збитків у розмірі 29043000 грн. Причиною порушення строків розрахунків перед позивачем в значній мірі є наявність рішення АМКУ від 12.6.2019 року № 32-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», що оскаржене відповідачем у справі № 910/11185/19 та наразі перебуває на розгляді в господарському суді міста Києва, та має наслідком неможливість участі відповідача у тендерних закупівлях з 12.06.2019 року. Стягнення штрафних санкцій за результатами розгляду даної справи призведе до погіршення фінансового стану відповідача, матиме шкідливі наслідки значно більші, ніж їх нестягнення для позивача.

Приймаючи до уваги майновий стан сторін, наслідки спірного порушення зобов`язання для них, суд, відповідно до норм ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 233 ГК України, ст. 529, ч. 3 ст. 551 ЦК України, роз`яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в постановах від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», зменшує розмір штрафу який підлягає до стягнення на 50%, що становить 483210 грн. (966420 грн. : 50%).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч.1ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин справи, умов Договору та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача вважає обґрунтованими, позов задовольняє в частині вимог про стягнення 920400 грн. боргу, 12007 грн. 58 коп. інфляційних втрат, 97146 грн. 34 коп. пені, 17432 грн. 65 коп. 3 % річних повністю, в частині вимог про стягнення штрафу частково, в розмірі 483210 грн., що становить 50% від заявленої суми.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 30201 грн. 10 коп.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство Смілянський електромеханічний завод, код ЄДРПОУ 30147563, місцезнаходження: 20705 Черкаська обл., м. Сміла , вул. Коробейника, буд. 1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Промтрансдеталь, код ЄДРПОУ 40891920, місцезнаходження: 50029, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг , вул. Ватутіна, буд. 31/80, каб. 216 - 920400 грн. боргу, 12007 грн. 58 коп. інфляційних втрат, 97146 грн. 34 коп. пені, 17432 грн. 65 коп. 3 % річних, 483210 грн. 30% штрафу, 30201 грн. 10 коп. судового збору.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення 483210 грн. 30% штрафу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2021 року.

Суддя В.М. Грачов