РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2021Справа № 910/17954/20

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гансо Компані"

вул. Будіндустрії, буд. 6, м. Київ, 01013

до 1. Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ

ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" вул. Євгена Сверстюка, буд.15, м. Київ, 02660

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"Інвестохіллс Веста"

вул. Олексія Терьохіна, буд. 8А, офіс 111, м. Київ, 04080

3. Товариства з обмеженою відповідальністю

"ДЕРЖЗАКУПІВЛІ.ОНЛАЙН"

вул. Воздвиженська, буд. 56 пов. 4, м. Київ, 04071

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів- Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

(04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців,17)

про визнання недійсним електронних торгів та їх результатів

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гансо Компані" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" (далі-відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі-відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРЖЗАКУПІВЛІ.ОНЛАЙН" (далі-відповідач-3) про визнання недійсним електронних торгів та їх результатів.

Предметом даного позову є:

- визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, з реалізації лоту №: GL16N717120 (ідентифікатор аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b) в частині продажу майнових прав/прав вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 р.. Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007 р.. Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949.

- визнання недійсним з моменту укладення Договір № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 618, укладений ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) № GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020 року в частині продажу майнових прав вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 р.. Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007 р.

- визнання недійсним з моменту укладення Договір № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 619, укладений ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) №GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020 року, в частині продажу прав вимоги за Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М, за реєстровим номером 949.

Ухвалою суду від 23.11.2020 вирішено здійснювати розгляд справи №910/17954/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 09.12.2020.

07.12.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Гансо Компані" до суду подано заяву про забезпечення позову.

08.12.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гансо Компані" надійшла заява про уточнення заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду від 08.12.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

09.12.2020 протокольною ухвалою суду розгляд справи ухвалено відкласти на 20.01.2020.

14.12.2020 відповідачем-3 до суду подано відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРЖЗАКУПІВЛІ.ОНЛАЙН".

16.12.2020 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач-1 у поданому відзиві зазначає, що позивач не наводить підстав та не зазначає, яке право намагається захистити, в чому саме полягає порушення його прав оспорюваним договором та не зазначає яким чином оспорюваний договір впливає на можливість позачергового погашення кредиторських вимог позивача та на його обов`язки як боржника за кредитними договорами, а отже позивач не довів обґрунтованої юридичної заінтересованості щодо наявності порушених цивільних прав. За твердженням відповідача-1, враховуючи, що позивачем не доведено факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в результаті укладення оспорюваного договору та обставин, з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов`язують можливість визнання недійсними Договору відступлення прав вимоги та результатів відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги, відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору, укладеного за результатами торгів, який відповідає встановленим обставинам справи та зроблений із вірним застосуванням норм матеріального права. Позивачем не наведено та не зазначено жодного порушення встановлених законодавством правил проведення торгів з реалізації майна банку під час ліквідаційної процедури, що свідчить про недоведеність заявлених позовних вимог.

21.12.2020 позивачем надано відповідь на відзив, в котрій спростовує доводи відповідача-2, що наведені у відзиві.

11.01.2021 до Господарського суду міста Києва від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву та письмові пояснення по справі. Відповідач-2 зазначає, що позивачем не наведено підстав та не вказано в чому саме полягає порушення його прав та не доведено факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в результаті укладення спірних Договорів про відступлення прав вимоги, а також Позивачем не наведено та не зазначено жодного порушення встановлених законодавством правил проведення торгів з реалізації майна банку під час ліквідаційної процедури, що свідчить про недоведеність заявлених позовних вимог.

16.01.2021 відповідачем-2 подані заперечення на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 20.01.2021 розгляд справи у підготовчому провадженні ухвалено відкласти на 10.02.2021.

02.02.2021 позивачем подано до суду письмові пояснення по справі.

10.02.2021 відповідачем-2 подані пояснення по справі.

Протокольною ухвалою суду від 10.02.2021 судом ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2021.

У судове засідання 17.02.2021 з`явився представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судове засідання з`явилися, проти задоволення позовних вимог заперечили повністю, просили суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача-3 у судове засідання не з`явився, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином ухвалою суду від 27.01.2021.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У судовому засіданні 17.02.2021 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З сайту https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-03-19-000019-b Позивачеві стало відомо, що 30.03.2020 відбулись електронні торги з продажу вказаного пулу активів ПАТ «УПБ», на яких переможцем стало ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-l 9-000019-Ь, та придбало лот №GL16N717120, до якого входило право вимоги за:

- Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 р. (далі по тексту - Кредитний договір 967),

- Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007 р. (далі по тексту - Кредитний договір 888),

- Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949 (далі по тексту - Іпотечний договір).

У відкритому доступі на сайті https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-03-19-000019-b розміщено, зокрема, Договір № 81, Договір № 81/1 від 27.04.2020, посвідчені Мурською Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстровані в реєстрі за № 618 та № 619 відповідно, укладені між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-19-000019-Ь від 30.03.2020.

Позивач вважає, що ПАТ «УПБ» неправомірно включило до пулу власного активу, який був реалізований ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на відкритих торгах (аукціоні), оформлених протоколом № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, права вимоги за Кредитними та Іпотечними договорами внаслідок чого між ПАТ «УПБ» і ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було укладено Договір № 81 та Договір № 81/1, що порушують законні права та інтереси Позивача, виходячи із наступного.

З 17.05.2018 року ТОВ «Гансо Компані» є власником нерухомого майна - майнового комплексу загальною площею 28 223,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. № 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) (далі - майновий комплекс).

Даний майновий комплекс перебував в іпотеці ПАТ "УПБ", відповідно до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, укладеного між ПАТ "Експериментально-механічний завод" (колишній власник) та ПАТ "Український професійний банк" (Відповідач 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на момент набуття права власності за ТОВ "Гансо Компані" іпотека за вищевказаним Іпотечним договором була припинена, а майновий комплекс був вільний від будь-яких обтяжень, що підтверджується інформаційними довідками.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.11.2017 року по справі №910/14751/17, залишеного в силі Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.20.2018 року, та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.06.2018 року, встановлено:

"... Щодо заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину в частині визнання наявності права майнової вимоги до Публічного акціонерного товариства «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» за договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, суд повідомляє наступне.

Як встановлено судом, 20 січня 2017 року відповідачем було відступлено право вимоги за Кредитним договором 2 рівними частинами Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «АЛЬЯНС» (третя особа-4) та Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУДСЕРВІС-2012» (третя особа-5)...

... Таким чином, позовні вимоги про визнання наявності у позивача права майнової вимоги до Публічного акціонерного товариства «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» за договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 (Кредитний договір 2) з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М, за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, задоволенню не підлягають.

Таким чином позивач вказує, що з огляду на вказане, у ПАТ "УПБ" були відсутні права вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 року та права вимоги за Іпотечним договором.

Щодо Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949.

Відповідно до п. 2 Іпотечного договору 949 визначено, що за цим договором іпотекою забезпечується:

- виконання зобов`язань Іпотекодавця відповідно до Договору про надання кредиту №967 від 25 грудня 2007 року (далі - Кредитний договір №1), згідно з яким Іпотекодержателем надано Іпотекодавцю кредит на поповнення обігових коштів в розмірі 40400000.00 грн (сорок мільйонів чотириста тисяч гривень 00 копійок) терміном до 22 листопада 2010 року зі сплатою 18,5% (вісімнадцять цілих п`ять десятих) річних;

- виконання Позичальником зобов`язань відповідно до Договору про відкриття кредитної лінії №888 від 04 грудня 2007 року (далі - Кредитний договір №2), згідно з яким Іпотекодержателем надано позичальнику кредит на поповнення обігових коштів в розмірі 34 050 000,00 грн. (тридцять чотири мільйони п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) терміном до 22 листопада 2010 року зі сплатою 18,5 (вісімнадцять цілих пять десятих процента) річних.

Отже, як зазначає позивач, Іпотечний договір забезпечував виконання зобов`язань по двом Кредитним договорам.

Відсутність права вимоги у ПАТ "УПБ" за Кредитним договором 967 призвело до того, що суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набуде право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, який вже придбав права на іпотеку разом з частиною кредитів, які вона забезпечує.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Ст. 4 даного закону передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п.1 частини першої ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи норми діючого законодавства України, єдиним підтвердженням наявності у ПАТ "УПБ" прав вимоги за Іпотечним договором 949 є записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме - запису про іпотеку та запису про обтяження. При цьому таке право повинно бути зареєстровано у ПАТ "УПБ" до моменту формування лоту та його продажу на торгах.

Однак, як свідчать інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, майновий комплекс, розташований за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. № 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) не був обтяжений іпотекою, згідно Іпотечного договору 949. В реєстрі були відсутні записи про наявність іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, позивач обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що на день продажу лоту - 30.03.2020 року у ПАТ "УПБ" були відсутні права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949. Включення таких прав вимоги до лоту було безпідставним. Банк не мав права включати до лоту право вимоги за Іпотечним договором 949.

Таким чином, в якості обґрунтування позовних вимог ТОВ "Гансо компані" посилається на наступні обставини:

- іпотека майнового комплексу, що належить ТОВ "Гансо компані" була припинена, ще до набуття Позивачем майна у власність;

- в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень були відсутні записи про реєстрацію іпотеки та заборони на відчуження майнового комплексу;

- до лоту були включені права вимоги за договором про надання кредиту N 967 від 25.12.2007, хоча рішенням Господарського суду м. Києва від 15.11.2017 року у задоволенні позовних вимог про визнання у ПАТ "УПБ" прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором відмовлено;

- до лоту включені майнові права за іпотечним договором №949, що забезпечував виконання зобов`язань за кредитним договором №967, але рішенням Господарського суду м. Києва від 15.11.2017 року по справі №910/14751/17 у задоволенні позовних вимог про визнання у ПАТ "УПБ" прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором відмовлено;

- іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим N 949 забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитними договорами №888 та №967. Відсутність права вимоги за кредитним договором №967 призвела до того, що ПАТ "УПБ", маючи лише права вимоги за частиною основного зобов`язання (кредитний договір №888), продав права на Іпотечний договір ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", який забезпечував зобов`язання по іншій частині основного зобов`язання (кредитному договору №967), що банку не належав.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст.16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст.20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

В п. 14 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що виконавча дирекція Фонду (колегіальний орган управління) у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку наділена повноваженнями визначати порядок та способи реалізації майна банку, що ліквідується (приймати рішення про затвердження умов продажу майна та активів банку).

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з дня початку процедури ліквідації банку: укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк

При розгляді заяви про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банку, що ліквідується, судом повинні бути досліджені обставини порядку його організації та проведення у відповідності до вимог Розділу VIII "Ліквідація банків" Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 N 388 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Виходячи зі змісту розділу VIII "Ліквідація банків" Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" процедура проведення аукціону з продажу майна банку, що ліквідується, складається з чотирьох етапів її організації: попередня підготовка проведення аукціону (інвентаризація та оцінка майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку, затвердження способу, порядку, складу та умов відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси); підготовка до проведення аукціону (укладення договору з організатором аукціону, публікація оголошення, прийняття заяв на участь в аукціоні, внесення гарантійних внесків учасників аукціону); проведення аукціону та оформлення його результатів.

Порушення порядку організації будь-якого з цих етапів є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому.

Порядок організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів регулюється Положенням щодо організації та продажу активів (майна) банків, що ліквідується, затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.03.2016 N 388 (далі - Положення).

Згідно з п. 1,2 Положення, порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна).

Результати інвентаризації, формування ліквідаційної маси та плану продажу активів (майна) затверджуються Фондом.

Згідно зазначеного пункту 7 Положення з метою підвищення ефективності продажу активи (майно) можуть бути об`єднані в пули, загальні принципи формування яких включають, але не виключно, такі ознаки:

-спільний предмет забезпечення (застава, іпотека тощо);

-пов`язані особи (у тому числі група пов`язаних контрагентів, яка визначається згідно з Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 року N 368, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 26 вересня 2001 року 3aN 841/6032);

-спільна ознака (розмір активу, перебування на балансі однієї юридичної особи, галузь діяльності, фінансова група, банківський продукт, валюта видачі, період видачі, строк прострочення, перебування у заставі Національного банку України, етап претензійно-позовної роботи, мораторій на реалізацію предмета застави, ознаки шахрайства, стадія ліквідації тощо). Першочергово застосовується для активів із балансовою вартістю до 3 млн грн.

Продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах може проводитися в електронній формі, у тому числі через електронну торгову систему (п. 2 розділу VI Положення).

Відповідно п. 1.1 глави 1 Регламенту ЕТС, в цьому Регламенті терміни вживаються в таких значеннях:

електронний майданчик - програмно-апаратний комплекс, який функціонує в мережі Інтернет, підключений до ЕТС та забезпечує оператору, банку та учасникам можливість користуватися сервісами ЕТС з автоматичним обміном інформацією щодо процесу проведення електронного аукціону;

електронний аукціон - процес продажу активів (майна) банків, що здійснюється в ЕТС та включає в себе автоматичне покрокове зниження початкової (стартової) ціни лоту та етап подання цінових пропозицій (за умови здійснення ставки учасником) в порядку та на умовах, встановлених Регламентом ЕТС, в інтерактивному режимі реального часу;

електронна торгова система (ЕТС) - сукупність спеціалізованого програмного забезпечення, торгових систем, баз даних, модуля бізнес-аналітики (ВІ), технічних, програмно-апаратних комплексів, телекомунікаційних та інших засобів та систем електронного документообігу, що забезпечують можливість введення, зберігання та обробки інформації, необхідної для проведення електронних аукціонів та встановлення їх результатів у вигляді протоколу, що генерується центральною базою даних;

користувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка зареєстрована на електронному майданчику в ЕТС відповідно до Регламенту ЕТС;

оголошення - стисла інформація, що містить дані з публічного паспорта активу (майна), паспорта відкритих торгів (аукціону) та посилання на дану інформацію на веб-сайті Фонду;

оператор електронного майданчика (оператор) - юридична особа, зареєстрована в установленому законом порядку на території України, що має право на використання такого електронного майданчика і необхідних для його функціонування програмно-апаратних засобів та включено Фондом до переліку осіб, які пройшли кваліфікаційний відбір;

переможець - учасник електронного аукціону, статус якого у якості переможця визначено ЦБД згідно з Регламентом ЕТС.

Відповідно до п. 2.2. глави 2 Регламенту роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції для продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються (в редакції чинній на момент прийняття рішення про затвердження умов продажу активу (права вимоги за кредитним договором)) цей Регламент ЕТС регулює правовідносини, що виникають чи можуть виникнути між адміністратором, Фондом, банками, операторами, користувачами та учасниками в процесі проведення електронних торгів в ЕТС.

Відповідно до п. 7.22 Регламенту ETC переможець зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу/відступлення права вимоги протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати формування протоколу електронного аукціону за умови відсутності рішення Фонду стосовно продовження такого строку. У випадку не підписання договору ETC автоматично присвоює електронному аукціону статус «Результати аукціону скасовано».

Згідно з п. 7.23 Регламенту ETC договір за результатами проведення електронного аукціону укладається між банком, якому належить актив (майно), та переможцем. Такий договір, після його підписання банком та переможцем, опубліковується Фондом/банком в ETC через особистий кабінет Фонду/банку або через електронний майданчик не пізніше 20 (двадцяти) робочих днів з дня, наступного за днем формування протоколу електронного аукціону, або не пізніше строку, встановленого рішенням Фонду, шляхом натискання електронної кнопки в інтерфейсі особистого кабінету та перебуває у публічному доступі. У випадку не опублікування договору ETC формує протокол електронного аукціону, в якому переможцем визначається учасник з наступною по величині закритою ціновою пропозицією, а при однакових закритих цінових пропозиціях кількох учасників - того із них, хто подав її раніше згідно з порядком обліку часу, за яким діє ETC, або учасник, який зробив ставку за умов відсутності належним чином оформленого листа (звернення) від такого учасника про відмову від очікування та одночасно відсутності факту натискання таким учасником відповідної кнопки про відмову від очікування в особистому кабінеті. У разі відсутності такого учасника ETC змінює статус електронних торгів на «Результати аукціону скасовано».

Як слідує з матеріалів справи, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «УПБ» на виконання вимог Закону здійснили організацію та продаж права вимоги, зокрема за Кредитним договором № 888, Кредитним договором № 967 та Іпотечним договором № 949 від 25.12.2007 з метою отримання грошових коштів від реалізації даного майна банку.

Таким чином, при підготовці до продажу активів Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" не було дотримано п. 7 розділу III Положення, оскільки до лоту було включено права вимоги Кредитним договором 888, які забезпечені спільною іпотекою за Кредитним договором 967 (за яким у ПАТ "УПБ" відсутнє право вимоги), а також до лоту включені майнові права на Іпотечний договір 949. право вимоги по якому у банка було відсутнє, оскільки банком не було зареєстровано іпотеку у відповідності до чинного законодавства України.

Враховуючи викладене суд погоджується із твердженням позивача, що продавши на торгах право вимоги за Іпотечним договором 949 відповідачі порушили права позивача вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, оскільки продаж неіснуючого права призвів до позбавлення права власності ТОВ "Гансо Компані" на майновий комплекс, розташований по вул. Будіндустрії,6 в м. Києві.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 656 Цивільного Кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Оскільки до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, до цього договору застосовуються й вимоги статті 655 та частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України.

Тобто по-перше, повинен бути предмет договору як такий, а по-друге, предметом договору купівлі-продажу майнових прав можуть бути тільки майнові права, які є у продавця на момент укладання такого договору або будуть створені (будуть придбані, набуті) продавцем у майбутньому.

На виконання та у відповідності до зазначених приписів спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, в межах процедури ліквідації ПАТ «УПБ» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив організацію відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «УПБ», у тому числі право вимоги за Кредитним договором № 888, Кредитним договором № 967 та Іпотечним договором № 949 від 25.12.2007 з метою отримання грошових коштів від реалізації даного майна банку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 12 ЗУ "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

З огляду на встановлені обставни суд дійшов висновку, що на день продажу лоту - 30.03.2020 року у ПАТ "УПБ" були відсутні права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949. Включення таких прав вимоги до лоту було безпідставним.

При вирішенні даного спору судом прийнято до уваги, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з нормами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, обставини, встановлені Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.11.2017 року по справі №910/14751/17, залишеим в силі Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.20.2018 року, та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.06.2018 року, а саме щодо відсутності права вимоги, зокрема: «... Таким чином, позовні вимоги про визнання наявності у позивача права майнової вимоги до Публічного акціонерного товариства «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» за договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 (Кредитний договір 2) з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М, за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, задоволенню не підлягають.» не потребують доказування у при розгляді судом справи №910/17954/20.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

З огляду на встановлені судом вище обставини, на час проведення електронних торгів 30.03.2020 року у ПАТ "УПБ" були відсутні права вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 року та права вимоги за Іпотечним договором.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною і сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частинами 1-3 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Протиправність відкритих електронних торгів в частині продажу в складі лоту №: GL16N717120 (ідентифікатор аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b) в частині продажу майнових прав/прав вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 р.. Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007 р.. Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949 полягає в тому, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив реалізацію майнових прав, які вже були відсутні на час укладення спірного договору, тобто був відсутній предмет договору.

Відтак зміст правочину суперечить статті 655 та частині 1 статті 656 Цивільного кодексу України.

Укладення договору, зміст якого ставить під сумнів припинення зобов`язань позивача за кредитним договором порушує його права та законні інтереси, оскільки ставить його у положення правової невизначеності.

Тому доводи відповідачів про те, що права позивача не порушені є юридично неспроможними.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін, а також інших учасників судового процесу, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдатисвої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За встановлених обставин суд дійшов до висновку, про продаж 30.03.2020 лоту №GL16N717120 (ідентифікатор аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b) в частині продажу майнових прав/прав вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 р.. Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007 р.. Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949 відбувся з порушеннями вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.03.2016 № 388, що має наслідком з урахуванням приписів ст. 203, 215 Цивільного кодексу України визнання судом недійсними результатів електронних торгів та визнання недійсним Договору № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 618 та Договору № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 619, що укладені між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Судовий збір за розгляд справи покладається на відповідачів відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, з реалізації лоту №: GL16N717120 (ідентифікатор аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b) в частині продажу майнових прав/прав вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 р.. Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007 р.. Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949.

3. Визнати недійсним з моменту укладення Договір № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 618, укладений між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) № GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020 року в частині продажу майнових прав вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 р.. Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007 р.

4. Визнати недійсним з моменту укладення Договір № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 619, укладений між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) №: GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону № GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020 року, в частині продажу прав вимоги за Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М, за реєстровим номером 949.

5. Стягнути солідарно з 1. Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" (вул. Євгена Сверстюка, буд.15, м. Київ, 02660; ідентифікаційний код 19019775); 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вул. Олексія Терьохіна, буд. 8А, офіс 111, м. Київ, 04080; ідентифікаційний код 41264766); 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРЖЗАКУПІВЛІ.ОНЛАЙН" (вул. Воздвиженська, буд. 56 пов. 4, м. Київ, 04071; ідентифікаційний код 39008321) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гансо Компані" (вул. Будіндустрії, буд. 6, м. Київ, 01013; ідентифікаційний код 39827038) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 6306 (шість тисяч триста шість) грн. 00 коп.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 04.03.2021

Суддя М.О. Лиськов