РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2021Справа № 910/15601/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про відшкодування майнової шкоди, нанесеної органом влади в розмірі 5 111 970,19 грн.

Представники сторін:

від позивача: Саєнко В.В.;

від відповідача: Сидоренко Ю.А., довіреність № 27-539/20 від 13.01.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Саєнко Володимир Володимирович звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової шкоди, нанесеної органом влади в розмірі 5 111 970,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані завданням відповідачем позивачу шкоди внаслідок невиконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/17010/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.11.2020.

13.11.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

17.11.2020 представником відповідача подано клопотання про долучення документі до матеріалів справи.

У судове засідання 23.11.2020 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 21.12.2020.

04.12.2020 представником позивача подано відповідь на відзив.

16.12.2020 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 21.12.2020 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 18.01.2021.

У судове засідання 18.01.2021 представники сторін з`явились.

За результатами підготовчого засідання, призначеного на 18.01.2021, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.02.2021.

У судове засідання 08.02.2021 представники відповідача з`явився, представник позивач не з`явився.

Враховуючи першу неявку представника позивача, судом відкладено розгляд справи на 22.02.2021.

У судове засідання 22.02.2021 позивача та представник відповідача з`явились.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 22.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/17010/17 за позовом Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач) про стягнення 5 036 423,83 грн., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018, позов задоволено частково, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича 4 782 514,30 грн. боргу; 64 965,47 грн. 3 % річних; 188 944,06 грн. втрат від інфляції та 75 546,36 грн. судового збору, у задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено повністю.

Означеним рішенням встановлено наступне:

1) 13.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (замовник) і Фізичною особою-підприємцем Саєнком Володимиром Володимировичем (виконавець) було укладено Договір, за умовами якого:

- замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язки за плату надавати замовнику послуги із стягнення заборгованості за кредитними договорами (пункт 2.1 Договору);

- завершенням надання послуг із стягнення заборгованості з боржника вважається: день зарахування коштів на рахунок замовника в повному обсязі; підписання сторонами відповідного додаткового договору про завершення надання послуг по відповідному боржнику (пункт 3.5 Договору);

- вартість послуг із стягнення заборгованості визначена у додатку 4 до Договору (пункт 5.1 Договору);

- сума винагороди виконавця розраховується у відсотках від всієї суми заборгованості боржника, що в повному обсязі надійшла на рахунок замовника, і сплачується лише по факту надходження всієї суми заборгованості боржника на відповідний рахунок замовника (пункт 5.2 Договору);

- замовник не сплачує виконавцю жодної винагороди за надання послуг згідно пунктів 5.1 - 5.2 Договору і разі відступлення замовником своїх прав за договором з боржником третій особі при відсутності рішення суду першої інстанції/рішення суду, яке набрало законної сили, про задоволення позовних вимог у частині стягнення боргу/звернення стягнення на предмет іпотеки та/або заставне майно (пункт 5.4 Договору в редакції додаткового договору від 16.06.2016 № 3);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.06.2016. Якщо за 5 календарних днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії Договору, дія Договору вважається продовженою за згодою обох сторін на 6 місяців (пункт 9.1 Договору в редакції додаткового договору від 03.11.2015 № 1);

- Договір підписано уповноваженими особами, а саме, позивачем особисто, та від відповідача-1 - уповноваженою особою Куреним О.В., який діяв на підставі рішення Фонду від 11.06.2014 № 45, та скріплено печатками сторін.

2) Факт надання позивачем відповідачу-1 послуг на суму 4 782 514,30 грн. підтверджується такими документами:

- додатковими договорами про завершення надання послуг: від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 14.04.2017 № б/н;

- актами про завершення надання послуг: від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 14.04.2017 № б/н.

Також встановлено, що вказані документи підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками без зауважень.

На виконання означеного рішення, 03.04.2018 Господарським судом міста Києва видано наказ № 910/17010/17.

Листом вих. № 01/14 від 08.05.2018, який отримано Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Міхно С.С. 08.05.2018 за вх. № 2088, позивачем скеровано для виконання наказ Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 № 910/17010/17.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 у справі № 910/7040/19 за позовом Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020, позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним і скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн. та становить 11 163 649 241,69 грн. за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/17010/17), в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича витрат по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн.

Означеним рішенням встановлено наступне:

- 14 січня 2019 року відбулось засідання Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на якому розглядалось питання щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК»;

- За наслідками розгляду питання виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №67 «Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», згідно з яким Фондом затверджені зміни №17 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшиться на 5 111 970,19 грн. та становитиме 11 163 649 241,69 грн.;

- Відповідно до відомостей з Протоколу засідання виконавчої дирекції №005/19 від 14 січня 2019 року з питання щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», було встановлено що збільшення 7 черги відбулось на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 по справі №910/17010/17 по фізичній особі-підприємцю Саєнко Володимир Володимирович, щодо включення суми боргу 4 782 514,30 грн., 3% річних - 64 965,47 грн., втрат по інфляції - 188 944,06 грн., судового збору - 75 546,36 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів в сумі 5 111 970, 19 грн. Після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшиться на 5 111 970,19 грн. та становитиме 11 163 649 241,69 грн.;

- Про включення ФОП Саєнко В.В. до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на підставі рішення ВД ФГВФО від 14.01.2019 №67 позивача було повідомлено Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхном С.С. листом від 17.01.2019 №127 «Щодо виконання рішення суду у справі №910/7010/17»;

- Судом встановлено, що заборгованість відповідача, встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, виникла у період процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та пов`язана з витратами на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень;

- Отже, судом встановлено, що зобов`язання, які мають бути виконані відповідачем за рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, по-перше, виникли із договірних правовідносин після запровадження процедури ліквідації на забезпечення ліквідаційної процедури, по-друге, підпадають під категорію позачергових витрат відповідно до п.5 ч.2 ст.52 Закону про систему гарантування;

- На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позачергові грошові вимоги позивача внесено до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів без наявних законних підстав та протиправно затверджено зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", внаслідок чого прийнято протиправне та незаконне рішення виконавчої дирекції №67 від 14.01.2019;

- А тому, позовні вимоги про визнання недійсним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн. та становить 11 163 649 241,69 грн. за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. по справі № 910/17010/17) підлягають задоволенню.

Водночас, 15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000818 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» як юридичної особи.

Як зазначає позивач, оскільки рішенням суду у справі № 910/17010/17 було стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб заборгованість з оплати витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації (витрати на оплату послуг осіб, залучених фондом для забезпечення здійснення покладених на фонд повноважень), яка не підлягає віднесенню до жодної із черг, то і необхідність у зверненні із заявою для включення у відповідний реєстр також відсутня, в свою чергу віднесення заборгованості, присудженої до стягнення судовим рішенням у справі № 910/17010/17, до певної черги та відповідно її погашення (тобто, фактично мова йде про виконання остаточного судового рішення) не може бути поставлене в залежність від наявності у фонду коштів, в тому числі від їх одержання за наслідками ліквідації та продажу майна (активів) банку, а також від прийняття фондом відповідного рішення про їх спрямування на погашення такої заборгованості, оскільки це безумовно б становило втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване заявнику ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином позивач зазначає, що умисне невиконання з боку відповідача рішення суду, прийняття незаконного рішення виконавчої дирекції про включення у сьому чергу та ліквідація в цей момент юридичної особи боржника спричинило нанесення прямої майнової шкоди позивачу, в зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 5 111 970,19 грн., розмір якої встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/17010/17.

Відповідач у свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що з огляду на внесення 15.10.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення ПАТ «Брокбізнесбанк», згідно зі статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, а повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Брокбізнесбанк» припиненими.

Відповідач також зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є стороною Договору про надання юридичних послуг № 1 від 13.05.2015, а Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить жодної норми, що Фонд є солідарним боржником за Договором, як і не є правонаступником АТ «Брокбізнесбанк».

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Згідно із частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/17010/17 за позовом Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач) про стягнення 5 036 423,83 грн., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018, позов задоволено частково, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича 4 782 514,30 грн. боргу; 64 965,47 грн. 3 % річних; 188 944,06 грн. втрат від інфляції та 75 546,36 грн. судового збору, у задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено повністю.

Означеним рішенням встановлено наступне:

1) 13.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (замовник) і Фізичною особою-підприємцем Саєнком Володимиром Володимировичем (виконавець) було укладено Договір, за умовами якого:

- замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язки за плату надавати замовнику послуги із стягнення заборгованості за кредитними договорами (пункт 2.1 Договору);

- завершенням надання послуг із стягнення заборгованості з боржника вважається: день зарахування коштів на рахунок замовника в повному обсязі; підписання сторонами відповідного додаткового договору про завершення надання послуг по відповідному боржнику (пункт 3.5 Договору);

- вартість послуг із стягнення заборгованості визначена у додатку 4 до Договору (пункт 5.1 Договору);

- сума винагороди виконавця розраховується у відсотках від всієї суми заборгованості боржника, що в повному обсязі надійшла на рахунок замовника, і сплачується лише по факту надходження всієї суми заборгованості боржника на відповідний рахунок замовника (пункт 5.2 Договору);

- замовник не сплачує виконавцю жодної винагороди за надання послуг згідно пунктів 5.1 - 5.2 Договору і разі відступлення замовником своїх прав за договором з боржником третій особі при відсутності рішення суду першої інстанції/рішення суду, яке набрало законної сили, про задоволення позовних вимог у частині стягнення боргу/звернення стягнення на предмет іпотеки та/або заставне майно (пункт 5.4 Договору в редакції додаткового договору від 16.06.2016 № 3);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.06.2016. Якщо за 5 календарних днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії Договору, дія Договору вважається продовженою за згодою обох сторін на 6 місяців (пункт 9.1 Договору в редакції додаткового договору від 03.11.2015 № 1);

- Договір підписано уповноваженими особами, а саме, позивачем особисто, та від відповідача-1 - уповноваженою особою Куреним О.В., який діяв на підставі рішення Фонду від 11.06.2014 № 45, та скріплено печатками сторін.

2) Факт надання позивачем відповідачу-1 послуг на суму 4 782 514,30 грн. підтверджується такими документами:

- додатковими договорами про завершення надання послуг: від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 14.04.2017 № б/н;

- актами про завершення надання послуг: від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 14.04.2017 № б/н.

Також встановлено, що вказані документи підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками без зауважень.

На виконання означеного рішення, 03.04.2018 Господарським судом міста Києва видано наказ № 910/17010/17.

Листом вих. № 01/14 від 08.05.2018, який отримано Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Міхно С.С. 08.05.2018 за вх. № 2088, позивачем скеровано для виконання наказ Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 № 910/17010/17.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК" (код за ; МФО 300249; місцезнаходження: м. Київ, пр. Перемоги, буд. 41, 03057) (далі -АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК").

У спорах пов`язаних з банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції на момент прийняття рішення Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" до категорії неплатоспроможних") Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" та "Голос України".

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системоутворюючих банків - шість місяців. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом одного дня після призначення уповноваженої особи Фонду керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" (далі - АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК") та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Куреного Олександра Вікторовича на період з 11 червня 2014 року до 10 червня 2015 року включно.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур`єр" та "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити:

1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується;

2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про призначення уповноваженої особи Фонду;

4) прізвище, ім`я та по батькові уповноваженої особи Фонду;

5) інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" усі або частина повноважень Фонду, визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, крім організації реалізації майна банку, що ліквідується. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко зазначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема виконує повноваження органів управління банку.

В подальшому, на підставі частини п`ятої статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21.05.2015 № 103 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" на 1 рік до 10.06.2016 включно.

Надалі, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення від 02 червня 2016 р. № 896 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на два роки до 10 червня 2018 року включно.

В свою чергу, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення ліквідації банку визначені статтею 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до пунктів 1, 3, 5, 8 частини першої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема: здійснює повноваження органів управління банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів визначені статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" оплата витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать: 1)витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку, відкликання банківської ліцензії та інформації про продаж майна (активів) банку; 2) витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку; 3) витрати на проведення оцінки та продажу майна (активів) банку; 4) витрати на проведення аудиту; 5) витрати на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень; 6) витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.

Тобто, спеціальною нормою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що певні виплати проводяться протягом всього часу ліквідаційної процедури банку як в порядку черговості, так і позачергово.

Статтею 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачена можливість оскарження до суду рішень, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 у справі № 910/7040/19 за позовом Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020, позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним і скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн. та становить 11 163 649 241,69 грн. за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. по справі № 910/17010/17), в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича витрат по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн.

Означеним рішенням встановлено наступне:

- 14 січня 2019 року відбулось засідання Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на якому розглядалось питання щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК»;

- За наслідками розгляду питання виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №67 «Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», згідно з яким Фондом затверджені зміни №17 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшиться на 5 111 970,19 грн. та становитиме 11 163 649 241,69 грн.;

- Відповідно до відомостей з Протоколу засідання виконавчої дирекції №005/19 від 14 січня 2019 року з питання щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», було встановлено що збільшення 7 черги відбулось на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 по справі №910/17010/17 по фізичній особі-підприємцю Саєнко Володимир Володимирович, щодо включення суми боргу 4 782 514,30 грн., 3% річних - 64 965,47 грн., втрат по інфляції - 188 944,06 грн., судового збору - 75 546,36 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів в сумі 5 111 970, 19 грн. Після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшиться на 5 111 970,19 грн. та становитиме 11 163 649 241,69 грн.;

- Про включення ФОП Саєнко В.В. до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на підставі рішення ВД ФГВФО від 14.01.2019 №67 позивача було повідомлено Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхном С.С. листом від 17.01.2019 №127 «Щодо виконання рішення суду у справі №910/7010/17»;

- Судом встановлено, що заборгованість відповідача, встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, виникла у період процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та пов`язана з витратами на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень;

- Отже, судом встановлено, що зобов`язання, які мають бути виконані відповідачем за рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, по-перше, виникли із договірних правовідносин після запровадження процедури ліквідації на забезпечення ліквідаційної процедури, по-друге, підпадають під категорію позачергових витрат відповідно до п.5 ч.2 ст.52 Закону про систему гарантування;

- На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позачергові грошові вимоги позивача внесено до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів без наявних законних підстав та протиправно затверджено зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", внаслідок чого прийнято протиправне та незаконне рішення виконавчої дирекції №67 від 14.01.2019;

- А тому, позовні вимоги про визнання недійсним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн. та становить 11 163 649 241,69 грн. за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/17010/17) підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що відповідно до п.41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), "Верховенство права" одним з обов`язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність.

Згідно з п.п.44, 46 даної Доповіді:

« 44. Принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

46. Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія [юридичних норм] також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві (ст. 7 ЄКПЛ), позаяк суб`єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки; але це також стосується і цивільного та адміністративного права - тієї мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси [особи]. На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потребувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь-якого ризику «приватного правосуддя», що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності.»

Відповідно до п.72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява N 48553/99) зазначено:

"Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції ( 995_004 ), яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів."

Посилання, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду, міститься і у справах Європейського суду з прав людини "Брумареску проти Румунії", "Салов проти України" та інші.

Суд зазначає, що відповідно до приписів статті 6 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Таким чином, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020, яким визнано недійсним і скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн. та становить 11 163 649 241,69 грн. за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. по справі № 910/17010/17), встановлено, що заборгованість відповідача, встановлена рішенням господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, виникла у період процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та пов`язана з витратами на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень; такі зобов`язання, по-перше, виникли із договірних правовідносин після запровадження процедури ліквідації на забезпечення ліквідаційної процедури, по-друге, підпадають під категорію позачергових витрат відповідно до п.5 ч.2 ст.52 Закону про систему гарантування; позачергові грошові вимоги позивача внесено до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів без наявних законних підстав та протиправно затверджено зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", внаслідок чого прийнято протиправне та незаконне рішення виконавчої дирекції №67 від 14.01.2019.

Водночас, 15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000818 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» як юридичної особи.

Таким чином, оскільки заборгованість АТ «Брокбізнесбанк» перед позивачем встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, виникла у період процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та пов`язана з витратами на оплату послуг осіб, залучених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень, яка підпадає під категорію позачергових витрат відповідно до п.5 ч.2 ст.52 Закону про систему гарантування, які не були сплачені на корись Саєнко Володимира Володимировича до припинення АТ «Брокбізнесбанк» у зв`язку з прийняття протиправного та незаконного рішення виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №67 від 14.01.2019, яке в подальшому визнано недійсним та скасоване рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб завдано позивачу майнової шкоди у розмірі 5 111 970,19 грн., розмір якої встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/17010/17.

Посилання відповідача на те, що з огляду на внесення 15.10.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення ПАТ «Брокбізнесбанк», згідно зі статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, а повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Брокбізнесбанк» припиненими судом відхиляються, оскільки позивач не є кредитором банку, а є особою, залученою Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для забезпечення здійснення покладених на ФГВФО повноважень.

В свою чергу, посилання відповідача на те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є стороною Договору про надання юридичних послуг № 1 від 13.05.2015, а Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить жодної норми, що Фонд є солідарним боржником за Договором, як і не є правонаступником АТ «Брокбізнесбанк» судом також відхиляються, оскільки предметом спору є стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 5 111 970,19 грн., а не заборгованості за Договором.

Таким чином, мало місце втручання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мирне володіння майном - грошовими коштами Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича, які мали бути сплачені АТ «Брокбізнесбанк» на користь позивача позачергово, оскільки пов`язані із здійсненням ліквідації, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", однак не були сплачені на користь позивача у зв`язку з віднесенням їх Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до 7 черги згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №67 від 14.01.2019, яке в подальшому визнано недійсним та скасоване рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном.

Перший протокол ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 й із огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства.

У практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Щокін проти України, "Сєрков проти України", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Булвес" АД проти Болгарії", "Трегубенко проти України", "East/West Alliance Limited" проти України") напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ в справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" та "Кушоглу проти Болгарії").

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Отже, Європейський суд з прав людини вказує, що втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном має забезпечувати "справедливий баланс", пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти, які не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, втручання у мирне володіння майном Фізичної особи-підприємця Саєнко Володимира Володимировича виражене у прийнятті протиправного та незаконного рішення виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №67 від 14.01.2019, яке в подальшому визнано недійсним та скасоване рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020, внаслідок якого, позивача позбавлено права на отримання коштів у розмірі 5 111 970,19 грн., які підпадають під категорію позачергових витрат відповідно до п.5 ч.2 ст.52 Закону про систему гарантування, та в подальшому 15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000818 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» як юридичної особи, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб завдано позивачу шкоду у розмірі 5 111 970,19 грн.

У даному випадку судом враховано, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що «право на суд», яке передбачено статтею 6 Конвенції, відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (рішення Суду у справах Буланов та Купчик проти України, no. 7714/06 та 23654/08, від 09.12.2010 р., Чуйкіна проти України, no. 28924/04, від 13.01.2011 р.).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Так, у силу пункту 13 частини другої статті 3 Закону судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених у цій нормі органів та осіб. Питання стосовно незаконності відповідних рішень, дій чи бездіяльності можуть вирішуватися господарським судом лише за результатами розгляду справи по суті, тому пов`язані з цим обставини не підлягають з`ясуванню під час прийняття судом позовної заяви і останню не може бути повернуто судом у зв`язку з несплатою судового збору. Розподіл останнього (та інших сум судових витрат) між сторонами здійснюється в подальшому згідно з судовим рішенням, прийнятим по суті справи, з урахуванням приписів статті 129 ГПК.

Отже, в даному випадку, суд вирішує питання щодо наявності/відсутності підстав для стягнення судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України в залежності від результату розгляду справи, в зв`язку з чим, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17; ідентифікаційний код: 21708016) на користь Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 ) шкоду в розмірі 5 111 970 (п`ять мільйонів сто одинадцять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 19 коп.

3. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17; ідентифікаційний код: 21708016) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 76 679 (сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 55 коп.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.03.2021

Суддя О.А. Грєхова