РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2021Справа № 910/18160/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/18160/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехвод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський пантеон"

про стягнення 1 634 518,41 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Фляшовський В.А.,

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмежено відповідальністю "Промтехвод" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський пантеон" про стягнення 1 634 518,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачами зобов`язань за Договором №01/06/18 від 20.06.2018, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 1 393 394,40 грн, за прострочення сплати якої позивачем нараховані 3% річних у сумі 93 125,24 грн та інфляційні втрати - 160762,42 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2020 позовну заяву Товариства з обмежено відповідальністю "Промтехвод" було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

02.12.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/18160/20 та ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження з огляду на обставини, що унеможливлюють розгляд у спрощеному позовному провадженні. Підготовче засідання у справі призначено на 04.02.2021.

Присутній у підготовчому засіданні 04.02.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в засідання суду не з`явився, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав; клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надіслав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 18.02.2021.

Присутній у судовому засіданні 18.02.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в засідання суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 18.02.2021, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

20.06.2018 між позивачем (далі - виконавець) та відповідачем (далі - замовник) було укладено Договір №01/06/18 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується виконати поставку обладнання відповідно до Специфікації обладнання, що є невід`ємною частиною договору.

У п. 1.3. договору зазначено, що замовник зобов`язується прийняти і оплатити товар у повному обсязі.

Згідно п. 2.1. договору загальна вартість договору складає 3 846 870,00 грн (три мільйони вісімсот сорок шість тисяч), в тому числі ПДВ 641 145,00 грн, з яких 3 483 486,00 грн складає вартість обладнання власного виробництва і 363 384,00 грн вартість насосного обладнання.

Пунктом 2.2. договору сторони передбачили порядок оплати за вказаний товар: передоплата у розмірі 60 % від загальної вартості товару власного виробництва в сумі 2 090 091,60 грн; залишок коштів у сумі 1 393 394,40 грн протягом 30 днів з моменту отримання товару; передоплата у розмірі 100% від загальної вартості насосного обладнання в сумі 363 384,00 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору, датою поставки вважається дата передачі товару виконавцем замовникові, що підтверджена накладною із підписами обох сторін.

Пунктом 3.4 Договору визначено, що поставка здійснюється на умовах склад виконавця.

Термін дії договору: початок - з моменту підписання; закінчення - до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 8.1. договору).

22 червня 2018 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Промтехвод» від відповідача надійшли кошти відповідно до умов договору: сума в розмірі 2 090 091,60 грн (передоплата 60% від загальної вартості товару власного виробництва) та сума в розмірі 363 384,00 грн (передоплата 100% від загальної вартості насосного обладнання).

13 липня 2018 року відповідно до видаткової накладної № 55 позивач відвантажив насосне обладнання на загальну суму 204 174,00 грн, в тому числі ПДВ.

18 липня 2018 року відповідно до видаткової накладної № 59 позивач відвантажив товар власного виробництва на загальну суму 3 483 486,00 грн, в тому числі ПДВ.

13 серпня 2018 року відповідно до видаткової накладної № 68 позивач відвантажив насосне обладнання на загальну суму 159 210,00 грн, в тому числі ПДВ.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повної оплати за отриманий товар, в результаті чого має наявну заборгованість перед позивачем на суму 1 393 394,40 грн, за прострочення сплати якої позивачем нараховані інфляційні втрати у сумі 160762,42 грн та 3% річних - 93 125,24 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією №05/06-20 від 01.06.2020 про сплату заборгованості, однак вона залишена останнім без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв товар без зауважень та заперечень на суму 3 846 870,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №55 від 13.07.2018, №59 від 18.07.2018, №68 від 13.08.2018.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, виходячи з умов договору поставки строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару не виконав, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 1 393 394,40 грн.

Відповідач наявності у нього заборгованості за поставлений за товар у розмірі 1 393 394,40 грн не спростував, доказів її оплати суду не надав.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару настав, а доказів оплати товару в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості у розмірі 1 393 394,40 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку включається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що заявлені суми інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором №№01/06/18 від 20.06.2018 щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський пантеон" (04210, м. Київ, пр-т. Героїв Сталінграду, буд. 20-А; ідентифікаційний код 41347758) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехвод" (02088, м. Київ, вул. Переяслівська, буд. 6-Б; ідентифікаційний код 32044028) заборгованість у розмірі 1 393 394 грн 40 коп., 3% річних у розмірі 93 125 грн 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 160 762 грн 42 коп, витрати по сплаті судового збору у сумі 24 517 грн 78 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 03.03.2021.

Суддя А.І. Привалов