РІШЕННЯ

17 лютого 2021 року м. ТернопільСправа № 921/633/20
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Е-Сейф Інвест"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Верхоли Василя Богдановича

про стягнення грошових коштів у сумі 209 500 грн.

за участі представника позивача: Савчин В.З., довіреність від 27.10.2020

Суть справи:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Е-Сейф Інвест" до Фізичної особи-підприємця Верхоли Василя Богдановича про стягнення грошових коштів у сумі 209 500 грн.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судових засіданнях повноважним представником, позивач посилається на те, що він та Підприємець планували укласти договір на виконання будівельних робіт №27-09/19 від 27.09.2019. Однак, в подальшому, домовленості між учасниками цього спору реалізовані не були, договір між ними не укладався та, відповідно, жодні роботи відповідачем не виконувались. Незважаючи на це, Товариство помилково здійснило перерахунок коштів на рахунок приватного підприємця. Оскільки, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, ФОП Верхолою В.Б. гроші повернуті не були, в останнього виникла заборгованість в розмірі 209 500 грн, сума якої заявлена до стягнення у судовому порядку.

Представник відповідача у судове засідання 17.02.2021 не прибув Разом з тим, у матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву №б/н (вх. №8525) від 18.11.2020, у якому зазначено, що після виконання попередніх угод позивач 27.09.2019 запропонував в усній формі продовжити співпрацю з відповідачем. Між сторонами було узгоджено умови нового договору №27-09/19. Проте Товариство від його підписання відмовилося, хоча завжди вчасно та в повному обсязі здійснювало оплату відповідно до кожного акту виконаних робіт. Тобто відповідач отримав кошти не безпідставно, а за виконані роботи, про що зазначено у платіжних дорученнях.

27.01.2021 від відповідача надійшло клопотання №б/н, (вх. №730) від 27.01.2021 про призначення комплексної судової експертизи для вирішення наступних питань: визначити види, якість та обсяг виконаних ФОП Верхолою В.Б. для ТОВ "Е-Сейф Інвест" будівельних робіт з монтажу обладнання для відновлювальної електроенергії на об`єкті за адресою: вул. Лепких, 42, м. Бережани Тернопільської області згідно актами виконаних робіт (наданих послуг) від 16.09.2019, 23.10.2019, 31.10.2019, 14.11.2019, 16.12.2019; визначити вартість будівництва й виконання будівельних і ремонтно-відновлювальних робіт на вказаному об`єкті будівництва. У задоволенні цього клопотання суд відмовив, виходячи за наступного.

Як зазначається у постановах Верховного Суду від 01.07.20 р. у справі №914/2285/17, від 06.08.2020 року у справі № 910/7790/19, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В п.5.1.3 розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998, визначено, що для вирішення питань, зокрема про визначення переліку та об`ємів фактично виконаних робіт з будівництва (ремонту, реконструкції) об`єктів; визначення вартості фактично виконаних робіт з будівництва об`єктів - експерту необхідно надати договірну документацію (договори підряду та додатки до них, додаткові угоди тощо), а також проектно-кошторисну та первинну звітну і виробничу документацію (форми КБ-2в, КБ-3, відомості списання матеріалів, журнал виконання робіт, акти огляду прихованих робіт, акти випробувань тощо) на виконання будівельних робіт.

У матеріалах справи перелічених вище документів немає, та сторонами вони не складалися. Як наслідок, встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, за допомогою судової експертизи не видається за можливе.

З огляду на те, що явка сторін у засідання судом обов`язковою не визнавалася, зважаючи на наявні у матеріалах справи відзив на позов та надані в ході попередніх судових слухань пояснення повноважним представником відповідача, спір вирішується судом по суті за відсутності приватного підприємця, відповідно до наявних у справі матеріалів.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу здійснювалась відповідно до ст.222 ГПК України.

Розглянувши наявні письмові докази, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Як стверджує позивач, ТОВ "Е-Сейф Інвест" планувало замовити у ФОП Верхоли В.Б. виконання робіт та укласти відповідний договір після погодження його істотних умов.

З метою реалізації цих планів, Товариство здійснило кілька перерахунків грошових коштів на рахунок приватного підприємця на загальну суму 242 000 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №14 від 27.09.2019 на суму 30 000 грн; №15 від 02.10.2019 на суму 15 000 грн; №16 від 08.10.2019 на суму 25 000 грн; №18 від 24.10.2019 на суму 36 000 грн; №12 від 01.11.2019 на суму 57 000 грн; №23 від 15.11.2019 на суму 39 000 грн; №25 від 25.11.2019 на суму 20 000 грн; №26 від 02.12.2019 на суму 20 000 грн. В усіх перелічених платіжних документах, у графі "Призначення платежу" суб`єктом господарювання вказано - оплата за роботи, згідно договору 27-09/19 від 27.09.2019. Разом з тим, як зазначає позивач, головного бухгалтера Товариства, котрий заповнював платіжні доручення, не повідомили своєчасно про факт неукладення сторонами договору №27-09/19. Внаслідок цього, ним помилково зазначався правочин, на підставі якого нібито здійснювалося перерахування коштів відповідачу.

Разом з тим, договір на виконання робіт №27-09/19 від 27.09.2019 укладений та підписаний не був, оскільки сторони не узгодили розбіжностей та його істотні умови. Зокрема, не були погоджені: найменування об`єкта, обсяги і види робіт, передбачених проектом; строки початку і завершення будівництва, виконання робіт; права і обов`язки сторін; вартість і порядок фінансування будівництва об`єкта (робіт); порядок матеріально-технічного, проектного та іншого забезпечення будівництва; режим контролю якості робіт і матеріалів замовником; порядок прийняття об`єкта (робіт); порядок розрахунків за виконані роботи, умови про дефекти і гарантійні строки; страхування ризиків, фінансові гарантії; відповідальність сторін (відшкодування збитків); урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договору.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується обома учасниками, ФОП Верхолою В.Б., окрім спірних, здійснювалися будівельно-монтажні роботи на об`єкті за адресою: Тернопільська область, м. Бережани, вул. Лепких, 42А, на підставі договору №22-08/19 від 22.08.2019. За твердженням позивача, у ТОВ "Е-Сейф Інвест" були зобов`язання перед приватним підприємцем щодо оплати за виконані роботи саме по цьому правочину на суму 32 500 грн. В рахунок погашення даного зобов`язання зараховані кошти з перерахованої суми 242 00 грн. Відтак, враховуючи що інших господарських взаємовідносин між ФОП Верхолою В,Б. та ТОВ "Е-Сейф Інвест" не існувало, то відповідач без встановлених підстав отримав грошові кошти в сумі 209 500 грн.

17.08.2020 позивач направив відповідачу вимогу №46 від 17.08.2020 про повернення у семиденний строк коштів у розмірі 209 500 грн. Приватний підприємець відповіді на вимогу не надав, кошти не повернув. Наведене слугувало підставою для звернення ТОВ "Е-Сейф Інвест" з відповідним позовом до суду.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 202, статтею 205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За договором підряду, в силу ст.837 ЦК України, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду складається із двох пов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має виконати певну роботу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити виконану роботу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Відповідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Статтею 843 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту ст. 882 ЦК України слідує, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Згідно з частиною 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Реалізовуючи закріплений процесуальним законодавством обов`язок з надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, договір на виконання будівельно-монтажних робіт у формі єдиного письмового документу, з 27.09.2019 року по сьогоднішній день, сторонами не складався. Відсутні у матеріалах справи й складені учасниками цього спору окремі листи-домовленості, які б засвідчували існування між ними зобов`язань, що носять цивільно-правовий характер.

Приватний підприємець стверджує, що ним регулярно оформлялися акти виконаних робіт, на підставі яких Товариство в подальшому проводило оплату.

Підтверджуючи свої доводи, Підприємцем надані акти від 16.09.2019 на суму 43 000 грн, від 23.10.2019 на суму 36 000 грн, 31.10.2019 на суму 57 000 грн, від 14.11.2019 на суму 79 000 грн, від 16.12.2019 на суму 21 600 грн, які підписані лише із його сторони.

При цьому суд зазначає, що зазначені документи первинного обліку оформлені приватним підприємцем односторонньо, без дотримання встановлених ч.4 ст. 882 ЦК України, вимог та правил. За даною правовою нормою, для набрання таким однобічним актом юридичної чинності, у ньому робиться спеціальна позначка про відмову іншої сторони від його підписання, а сам акт підписується іншою стороною. У спірних правовідносинах цього місця не має.

До того ж, кошти, що були сплачені Товариством відповідачу та розмір сум, які визначені Підприємцем у актах виконаних робіт як плата за надані роботи, різняться між собою.

Окрім цього, доводи відповідача про виконання ним за спірним правочином робіт з 09.09.2020 по 16.09.2019 зі зрізання витяжок металевих на покрівлі даху вартістю 43 000 грн, спростовуються його ж поясненнями, що викладені у відзиві на позов про те, що усна пропозиція від ТОВ "Е-Сейф Інвест" про продовження співпраці та узгодження договору №27-09/19 надійшла йому лише 27.09.2019 року, тобто після того, коли роботи, за твердженнями Підприємця, вже ним були виконані.

Аналогічно, схема проекту щодо виконання робіт, на яку посилається приватний підприємець як на доказ виконання ним робіт за правочином від 27.09.2019 року, погоджена, підписана та прийнята до виконання сторонами ще 22.08.2019. Як наслідок, суд погоджується із доводами ТОВ "Е-Сейф Інвест" про те, що дана схема стосується робіт з монтажу металевого каркасу з обрешіткою під сонячні батареї розміром 650 кв.м., що виконувались на умовах договору №22-08/19 від 22.08.2019, який не є предметом цього спору. Відтак, даний документ не може підтверджувати обставини щодо виконання (невиконання) договору №27-09/19 від 27.09.2019.

До того ж , зважаючи на приписи ст. 839 та 840 ЦК України, приймаючи до уваги види робіт, що зазначені приватним підприємцем у відповідних актах ( монтаж металевих естакад, заливка бетоном, цегляна кладка, монтаж вікна, ремонтна штукатурка, покрівля парапету та відливів з бляхи, монтаж коробів-лотків та кабелів, дверного пройому, воріт, їх малювання) суд констатує, що у матеріалах справи відсутні докази придбання позивачем чи відповідачем матеріалів для виконання перелічених вище робіт. За відсутності у актах відомостей щодо покрівлі даху матеріалом "Полібуд ХКП 3,5, сланець сірий", у суду немає достатніх підстав вважати, що придбані відповідачем згідно касового ордеру №1683 від 25.10.2019 та рахунку №833 матеріальні цінності на загальну суму 14 567,76 грн використовувались ним на виконання саме спірних договірних зобов`язань.

У поясненні від 28.01.2021 року приватний підприємець, серед іншого, навів перелік об`єктів на яких ним здійснювалися роботи ( старий цех консервації, дробильний цех, дробілка, тощо). Однак, зазначена нерухомість у користуванні позивача, за його твердженням, ніколи не перебувала ( пояснення від 12.02.2021, вх №1388 від 17.02.2021). Немає її і серед нерухомого майна, що розташоване за адресою: м. Бережани, вул. Лепких,42 за будь-якою адресною буквою. Доказів, які б засвідчували протилежне, відповідач не надав та матеріали справи не містять.

Крім того, Підприємцем подано заяву свідка ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), справжність підпису на заяві засвідчено нотаріусом, у якій зазначається, що ФОП Верхолі В.Б. забезпечувався доступ до об`єктів, де проводились роботи різних типів, зокрема будівельно-монтажні роботи, за адресою Тернопільська область, м. Бережани, вул. Лепких, 42А. Акти виконаних робіт, в своїй більшості, ФОП Верхола В.Б. готував особисто в м. Бережани і залишав в приймальній для передачі в головний офіс для підпису і подальшого повернення йому підписаного з боку замовника екземпляра. Те саме відбувалося і з підписаними примірниками договорів. Свідок також вказав, що дійсно бували випадки, коли і договори оформлялись зі запізненням, коли роботи вже були виконані і оплачені.

Слід зазначити, що свідок у заяві описує виключно обставини виконання робіт та господарські взаємовідносини між ТОВ "Кеннер-Україна" (працівником якого був свідок) та ФОП Верхолою В.Б., а не між ТзОВ "Е-Сейф Інвест" та відповідачем, про що і вказано в тексті заяви. Однак обставини господарських взаємовідносин між ТОВ "Кеннер-Україна" та ФОП Верхолою В.Б. щодо виконання укладених між цим суб`єктами господарських договорів не є предметом доказування по даній справі, оскільки не стосуються предмету та обставин даного спору. Крім того, у цій заяві не викладені обставини, які підтверджують або спростовують факт укладання договору №27-09/19 від 27.09.2019 чи виконання будь-яких робіт по такому договору та факт помилкового перерахування коштів ТзОВ "Е-Сейф Інвест" на банківський рахунок ФОП Верхоли В.Б.

Твердження свідка про виконання відповідачем будівельно-монтажних робіт не суперечить фактичним обставинам справи та наданим раніше позивачем поясненням, оскільки дійсно ФОП Верхолою В.Б. здійснювалися будівельно-монтажні роботи згідно договору №22-08/19 від 22.08.2019. Однак даний факт не стосується підстав набуття та неповернення відповідачем безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 209 500 грн.

З огляду на наведені вище приписи Цивільного кодексу України, що врегульовують правовідносини з підряду, під час судового розгляду даної справи для вирішення спору належить дослідити та встановити обставини щодо обсягу та характеру робіт, що були предметом договору підряду; проаналізувати докази надані на підтвердження виконання та передачі цих робіт, відповідність їх обсягам та вартості згідно договірних умов та кошторису, встановити наявність порушень договірних зобов`язань.

При цьому судом встановлено, що укладеного між учасниками цього спору договору підряду №27-09/19 від 27.09.2019 в письмовій формі не існує. Ними не складалася ані проектна документація, ані кошторис, відсутнє завдання на виконання підрядних робіт, їх обсяг та вартість.

На переконання суду, самі лише додані до матеріалів справи відповідачем акти не можуть свідчити про виконання останнім перелічених у них робіт, оскільки ці первинні документи оформлені з порушенням цивільного законодавства , а викладені у них відомості не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Як наслідок суд констатує, що у приватного підприємця не було жодних правових підстав отримувати спірні кошти від позивача на власний рахунок.

В свою чергу, відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2018 у справі № 910/11210/16 зробив правовий висновок про те, що конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчать про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Наведені обставини мають місце у спірних правовідносинах. Таким чином, перераховані відповідачу спірні грошові кошти, за відсутності договірних відносин між учасниками цього спору, не можуть вважатися такими, що перебувають у приватного підприємця на законних підставах.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів укладання між сторонами договору підряду по виконанню ремонтних робіт та доказів виконання відповідачем цих робіт, суд дійшов до висновку про наявний обов`язок у Фізичної особи-підприємця Верхоли В.Б. повернути перераховані позивачем грошові кошти у розмірі 209 500 грн на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, як такі, що були отримані без достатньої правової підстави.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Верхоли Василя Богдановича ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Е-Сейф Інвест" (вул. Сагайдачного, 72, с. Розвадів, Миколаївський район, Львівська область, 81634, іден. код 42489062) - грошові кошти в сумі 209 500 (двісті дев`ять тисяч п`ятсот) грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3 142 (три тисячі сто сорок дві) грн 50 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 01.03.2021

Суддя О.В. Руденко