СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р. Справа № 913/98/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя Пушай В.І.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є.

за участю представників :

прокурор прокурор відділу Горгуль Н.В., посвідчення №057317 від 09.10.2020

від позивача не з`явився

від відповідача 1 адвокат Пархомчук Р.І., довіреність від 01.07.2020

від відповідача 2 не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях (вх. №2571 Л/3) та апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів (вх. №2590 Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20 (суддя Масловський С.В., повний текст складено та підписано 07.09.2020 року)

за позовом керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області (місцезнаходження: вул. 8 Березня, буд. 2, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93404) в інтересах держави в особі

позивача - Військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецьк Луганської області (місцезнаходження: бульвар Дружби Народів, буд. 32, м. Сєвєродонецьк, Луганської області, 93400)

до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях (місцезнаходження: вул. Чигоріна, буд. 49, офіс 10, м. Київ, 01042)

відповідача 2 - Товариства з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів (місцезнаходження: вул. Богдана Ліщини, буд. 2н, м. Сєвєродонецьк, Луганської області, 93400)

про визнання недійсним п.1.1 договору оренди нерухомого майна та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом в інтересах держави в особі позивача Сєвєродонецької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях, Товариства з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів, в якому просив:

- визнати недійсним п.1.1 договору оренди приміщень №16 від 01.11.2018, укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів та Товариством з обмеженою відповідальністю Український шлях;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Український шлях повернути земельну ділянку комунальної форми власності площею 4500 кв.м, розташовану за адресою вул. Богдана Ліщини, 2н, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, постійному землекористувачу - Товариству з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою встановлено факт незаконного користування земельною ділянкою комунальної форми власності промислового призначення загальною площею 4500 кв.м, яка на праві постійного користування передана Відкритому акціонерному товариству "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" (в подальшому Товариство з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів".

Як зазначає прокурор, 01.11.2018 між ТДВ "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" (орендодавець) та ТОВ «Український шлях» (орендар) укладено договір оренди приміщень №16, відповідно до умов якого орендар бере в тимчасове користування об`єкти нерухомого майна: тверде покриття загальною площею 4500 кв.м. для встановлення модульного виробництва асфальтобетону, нежитлове приміщення загальною площею 200 кв.м., залізничну колію довжиною 250 м за адресою: вул. Богдана Ліщини, 2н, м. Сєвєродонецьк.

Прокурор вважає, що п. 1.1 розділу 1 договору щодо передачі в оренду твердого покриття загальною площею 4500 кв.м., укладений всупереч вимогам чинного законодавства та містить ознаки удаваного правочину, оскільки фактично предметом цього договору є передача певної земельної ділянки в оренду для використання її у підприємницькій діяльності, що свідчить про приховане укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 16.03.2020 відкрито провадження у справі №913/98/20, вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 27.08.2020 позов задоволено повністю (т.2, а.с.65-70).

Визнано недійсним п.1.1 договору оренди приміщень №16 від 01.11.2018, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів та Товариством з обмеженою відповідальністю Український шлях. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Український шлях повернути земельну ділянку комунальної форми власності площею 4500 кв.м, розташовану за адресою вул. Богдана Ліщини, 2н, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, постійному землекористувачу - Товариству з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях на користь Прокуратури Луганської області судовий збір у розмірі 3886,00 грн. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів на користь Прокуратури Луганської області судовий збір у розмірі 3886,00 грн.

Рішення суду мотивоване порушенням сторонами договору встановленого нормами земельного законодавства порядку передачі в користування (оренду) спірної земельної ділянки.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції встановив, що тверде покриття не є нерухомим майном, яке підлягає державній реєстрації в розумінні норм чинного законодавства, а є елементом об`єкту благоустрою; в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в розумінні ГПК України на підтвердження наявності, на території 2-го відповідача твердого покриття загальною площею 4500 м кв., відсутня технічна документація, схема розміщення, відомості щодо загальної площі; державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачу земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто, розпоряджатися нею, у тому числі шляхом надання в оренду чи в спільну діяльність, оскільки цим правом наділений відповідний орган.

Також, зі змісту укладеного між сторонами спірного пункту 1.1 договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що предметом договору є передача частини земельної ділянки, яка знаходиться у 2-го відповідача на праві постійного користування, 1-му відповідачу, для використання її у своїй підприємницькій діяльності (встановлення модульного виробництва асфальтобетону). Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності твердого покриття у розмірі (площі) 4500 кв. м., суд дійшов висновку, що на підставі зазначеного пункту договору, фактично відбулась передача в оренду земельної ділянки, а тому сторонами фактично вчинено удаваний правочин.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 24.09.2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю Український шлях (1-й відповідач) звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю (т.2, а.с.90-99).

В обґрунтування апеляційної скарги 1-й відповідач посилається на відсутність підстав вважати, що укладеним договором сторони фактично приховали укладання договору оренди земельної ділянки, та відсутністю підстав для визнання п. 1.1 договору недійсним, оскільки договір передбачає володіння і користування не земельною ділянкою (згідно земельного законодавства), а саме твердим покриттям, що є відмінними об`єктами правового регулювання, та використання передбачених договором об`єктів нерухомого майна без фізичного використання земельної ділянки, на якій вони знаходяться, є неможливим.

1-й відповідач заперечує висновки суду першої інстанції про те, що тверде покриття не є об`єктом нерухомого майна, та вважає, що тверде покриття, яке знаходиться на території комплексу заводу будівельних конструкцій та матеріалів, необґрунтовано ототожнене судом першої інстанції з об`єктом благоустрою в розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів»; тверде покриття як об`єкт нерухомого майна не підлягає окремій державній реєстрації та відображенню в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі власності на нерухоме майно, оскільки є саме складовою частиною об`єкту нерухомого майна, що належить ТДВ Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів.

За доводами 1-го відповідача, висновок суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності на території 2-го відповідача твердого покриття зроблений з порушенням норм процесуального права, оскільки Господарським судом Луганської області відповідна технічна документація не витребовувалась та не досліджувалась.

Крім того, 1-й відповідач посилається на відсутність підстав для звернення з даним позовом, в зв`язку з відсутністю порушеного права, оскільки 2-й відповідач є платником земельного податку на спірну земельну ділянку у відповідності до положень ст. 14.1.72 ПК України, що не позбавляє власника цієї земельної ділянки права отримувати дохід в розмірі орендної плати.

1-й відповідач також вважає, що прокурором при зверненні з позовом до суду не доведено, що Сєвєроденецька міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює представництво інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах та не обґрунтовано необхідність та доцільність застосування обраного захисту права про повернення земельної ділянки ТДВ Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів як постійному землекористувачу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020 року визначено колегію у складі: Радіонова О.О. головуючий суддя, судді: Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Український шлях» на рішення господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20. Встановлено строк сторонам у справі до 18.11.2020 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання сторонам у справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 24.09.2020 року Товариство з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів (2-й відповідач) також звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі (т.2, а.с.128-138).

Апеляційна скарга обґрунтована недоведеністю обставин щодо наявності порушення права чи охоронюваного законом інтересу (майнового інтересу держави), за захистом якого звернувся прокурор. 2-й відповідач вважає припущенням доводи прокурора про те, що відповідач позбавив позивача укласти договір оренди земельної ділянки, яка сформована та належить 2-му відповідачу на праві постійного користування, з ТОВ «Український шлях» в якості орендаря та отримувати орендну плату. 2-й відповідач також зазначає, що ТДВ Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів в якості суб`єкта господарювання, який надає в оренду нерухоме майно загальною площею 4500 кв.м., додатково сплачує податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який розраховано відповідно до вимог ПК України.

2-й відповідач посилається на те, що суд першої інстанції надав невірну кваліфікацію предмету оренди та не застосував закон, яким регулюються спірні правовідносини. При цьому, апелянт наголошує, що технічний паспорт на комплекс будівель та споруд, який розташовано за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Б. Ліщини, 2-н, містить схему розташування та загальну площу замощення (твердого покриття). Відомості про це містяться також у Державному реєстрі об`єктів нерухомого майна: загальна площа допоміжної споруди складає 19 200 кв.м. Така допоміжна споруда є об`єктом, переміщення якого неможливо без знецінення, тобто об`єктом нерухомого майна відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України, тому надання в оренду за спірним договором окремої частини допоміжної споруди у розмірі 4500 кв.м. відповідає вимогам діючого законодавства України, а саме ст. 793 ЦК України.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.10.2020 року визначено колегію у складі: Радіонова О.О. головуючий суддя, судді: Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТДВ «Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів» на рішення Господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20. Встановлено строк сторонам у справі до 18.11.2020 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання сторонам у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 об`єднано в одне провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях та Товариства з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів на рішення Господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20 для їх спільного розгляду. Призначено справу № 913/98/20 до розгляду на "23" грудня 2020 р. о 09:30 год. (т.2, а.с.165-167).

23.12.2020 від Сєвєродонецької місцевої прокуратури до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Український шлях» (вих. № 33-5725вих-20 від 19.11.2020) (т.2, а.с.169-172).

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 року встановлено строк сторонам у справі до 18.11.2020 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу, тобто останнім днем для подання відзиву на апеляційну скаргу або заяви про продовження строку на подання відзиву було 18.11.2020. Однак всупереч зазначеному, прокурор подав відзив на апеляційну скаргу 19.11.2020 (згідно відмітки поштової накладної на конверті), тобто поза межами встановленого судом строку, клопотання або заяву про продовження такого строку, прокурор до суду не подавав.

Частиною першою статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У відповідності до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, можливість продовження встановленого судом процесуального строку обумовлена поданням відповідної заяви учасника справи до закінчення цього строку.

Частиною другою статті 118 України передбачено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки відзив на апеляційну подано після закінчення встановленого судом процесуального строку та за відсутності відповідного клопотання (заяви) про продовження такого строку, то на підставі частини другої статті 118 ГПК України відзив прокурора на апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції залишає без розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з розгляду справи №913/98/20 та доручено Господарському суду міста Києва забезпечити проведення відеоконференції у даній справі, розгляд якої відбудеться 23.12.2020 о 09:30 год.

В судовому засіданні 23.12.2020 оголошено перерву до 04.01.2021 об 11:00 год.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021, у зв`язку з відпусткою судді Чернота Л.Ф., у справі № 913/98/20 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Радіонова О.О. головуючий суддя, судді: Зубченко І.В., Пушай В.І.(т.2, а.с.234).

Відповідно до пункту 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті.

Прокурор, позивач та відповідач-2 у судове засідання не з`явились про час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять відомостей щодо отримання поштової кореспонденції з повідомленням про призначення справи до розгляду позивачем Сєвєродонецькою міською радою.

У судовому засіданні 04.01.2021 представник відповідача-1 повідомив, що Сєвєродонецька міська рада припинила свої повноваження у зв`язку з утворенням Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецька Луганської області згідно Указу Президента України № 297/2020 від 28.07.2020, який набрав чинності 29.07.2020.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації утворюються у разі потреби за рішенням Президента України.

У день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження:

обласної ради, її виконавчого апарату, посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації області;

районної ради, її виконавчого апарату, посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації району;

сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).

Отже, станом на момент ухвалення рішення Господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20 Сєвєродонецька міська рада припинила свої повноваження.

Ухвалою САГС від 04.01.2021р. у судовому засіданні оголошено перерву до 27.01.2021 о 10:30 год та запропоновано прокурору надати Східному апеляційному господарському суду письмові пояснення щодо припинення повноважень позивача - Сєвєродонецької міської ради та процесуального статусу прокурора у даній справі у зв`язку з викладеними обставинами.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з розгляду справи №913/98/20 та доручено Північному апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції у даній справі, розгляд якої відбудеться 27.01.2021 о 10:30 год.

18.01.2021 через канцелярію САГС від прокурора надійшло клопотання, в якому останній просив суд замінити Сєвєродонецьку міську раду, як позивача у справі №913/98/20 на Військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області у зв`язку з заміною особи у відносинах, щодо яких виник спір (т.3, а.с.15-16).

У судовому засіданні 27.01.2021 було оголошено перерву до 17.02.2021 о 10.30.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з розгляду справи №913/98/20 та проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyСon».

Ухвалою САГС від 17.02.2021 задоволено клопотання Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області про заміну Сєвєродонецької міської ради, як позивача у справі № 913/98/20 на Військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області у зв"язку з заміною особи у відносинах, щодо яких виник спір (т.3, а.с.62-65).

У судовому засіданні 17.02.2021 оголошено перерву до 03.03.2021.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з розгляду справи №913/98/20 та проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyСon».

01.03.2021 через канцелярію САГС від ТОВ «Український шлях» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення апеляційної скарги ТОВ «Український шлях» Військово-цивільній адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області.

01.03.2021 на електронну пошту САГС від відповідача 2 надійшли докази направлення копії апеляційної скарги з додатками на адресу Військово-цивільній адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області.

Через канцелярію САГС 03.03.2021 надійшов супровідний лист прокурора, до якого були додані докази направлення копії позовної заяви з додатками Військово-цивільній адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області.

У судовому засіданні, яке відбулося 03.03.2021 представник ТОВ «Український шлях» підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційні скарги - без задоволення.

Позивач та Відповідач 2 у судове засідання не з`явились, про дату, місце та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористались, про причину неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю позивача та відповідача 2, враховуючи що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Східний апеляційний господарський суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Стосовно правомірності звернення з даним позовом до суду керівника Сєверодонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Сєвєродонецької міської ради, суд зазначає наступне.

Звертаючись до господарського суду, прокурор в обґрунтування позовних вимог зазначає, що Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою встановлено факт незаконного користування земельною ділянкою комунальної форми власності промислового призначення загальною площею 4500 кв.м, яка на праві постійного користування передана Відкритому акціонерному товариству "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" (в подальшому Товариство з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів".

Як зазначає прокурор, 01.11.2018 між ТДВ "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" (орендодавець) та ТОВ «Український шлях» (орендар) укладено договір оренди приміщень №16, відповідно до умов якого орендар бере в тимчасове користування об`єкти нерухомого майна: тверде покриття загальною площею 4500 кв.м. для встановлення модульного виробництва асфальтобетону, нежитлове приміщення загальною площею 200 кв.м., залізничну колію довжиною 250 м за адресою: вул. Богдана Ліщини, 2н, м. Сєвєродонецьк.

Прокурор посилається на те, що використання твердого покриття (земельної ділянки) відповідно до договору про оренду приміщень №16 від 01.11.2018, який укладено між Товариством з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український шлях", здійснюється із порушенням положень Закону України "Про оренду землі" та Земельного кодексу України, шляхом укладенням удаваного правочину з метою приховання орендних відносин.

В обґрунтування підстав звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської ради, прокурор стверджує, що органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Сєвєродонецька міська рада, як власник земельної ділянки, яка, в свою чергу, не погоджувала передачу у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Український шлях" земельну ділянку площею 4500 кв.м. Спірна земельна ділянка перебуває в комунальній власності, має промислове значення, у постійного землекористувача (ТДВ "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів") не вилучалась, а зміна її цільового призначення у передбаченому законом порядку не здійснювалась.

Як зазначає прокурор, в даному випадку вбачається порушення інтересів держави, яке призвело до необхідності вилучення земельної ділянки із користування ТОВ «Український шлях» та повернення їх землекористувачу в особі ТДВ "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів", що свідчить про порушення інтересів держави і наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

За положеннями ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і у порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про прокуратуру прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції, прийнятій 19.09.2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоб представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Частинами 4, 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

При цьому, колегія суддів враховує висновки про застосування норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

В даному випадку підставою для представництва прокурором є порушення інтересів держави внаслідок передачі земельної ділянки промислового призначення ТДВ "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" у користування ТОВ "Український шлях" без відповідного погодження представником власника - Сєвєродонецькою міською радою.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Звертаючись з даним позовом прокурор зазначив про те, що листом Сєвєродонецької міської прокуратури від 14.01.2020 повідомлено Сєвєродонецьку міську раду про встановлені порушення чинного законодавства при укладанні договору оренди приміщення № 16 від 01.11.2018, яким передано ТОВ "Український шлях" земельну ділянку загальною площею 4500 кв.м. за відсутністю погодження з власником в особі Сєвєродонецької міської ради.

Як вбачається з матеріалів справи, на запит про надання інформації та матеріалів про вжиті заходи щодо визнання недійсним п. 1.1 договору оренди нерухомого майна та повернення земельної ділянки загальною площею 4500 кв.м. ТДВ "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів", Сєвєродонецька міська рада повідомила, зокрема про те, що оскільки чинним законодавством не передбачено узгодження органом місцевого самоврядування господарських договорів, які укладаються між суб`єктами господарювання, в Сєвєродонецькій міській раді відсутня інформація щодо підстав укладання та умов договору оренди приміщень № 16 від 01.11.2018, укладеного між ТОВ "Український шлях" та ТДВ "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів(т.1а.с. 32-33).

Як зазначено в пункті 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43).

Сєвєродонецька міська рада надаючи відповідь прокурору на його звернення, свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловила, про наміри самостійно звернутися з позовом не заявила, водночас не спростувала й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства. Заходів щодо усунення існуючих порушень законодавства, в тому числі шляхом звернення до суду, Сєвєродонецькою міською радою не вжито.

Як зазначає прокурор, підставою для вжиття заходів представницького характеру в даному випадку є захист інтересів держави у зв`язку із нездійсненням Сєвєродонецькою міською радою повноважень, до компетенції якої віднесені відповідні повноваження з приводу вищезазначених порушень чинного законодавства в земельній сфері. Вказане нездійснення захисту проявляється в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - Сєвєродонецької міської ради, яка усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам належні заходи щодо визнання недійсним п. 1.1 договору оренди та зобов`язання ТОВ "Український шлях" повернути земельну ділянку не вживає, до Господарського суду Луганської області з відповідною позовною заявою щодо захисту прав держави не звертається.

Сєвєродонецька міська прокуратура повідомила Сєвєродонецьку міську раду про намір звернутися до суду за захистом інтересів держави із заявленим позовом, що підтверджується листом №33-595вих.20 від 31.01.2020 (т.1а.с. 51-52).

З огляду на те, що прокурором у позовній заяві наведено підставу для представництва інтересів держави, обґрунтовано, у чому полягає порушення цих інтересів, прокурором дотримано попередню процедуру звернення до уповноваженого суб`єкта владних повноважень - Сєвєродонецької міської ради з приводу виявлених порушень, а встановлені обставини свідчать про невиконання Сєвєродонецькою міською радою своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади, а отже апеляційний господарський суд дійшов висновку про підтвердження прокурором підстави для представництва інтересів держави у цій справі.

Враховуючи викладене, доводи відповідачів про те, що прокурором при зверненні з позовом до суду не доведено, що Сєвєродонецька міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює представництво інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах та не обґрунтовано необхідність та доцільність застосування обраного захисту права про повернення земельної ділянки ТДВ Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів як постійному землекористувачу, колегія суддів відхиляє з підстав зазначених вище.

Також, не заслуговують на увагу твердження 1-го відповідача про відсутність підстав для звернення з даним позовом, з огляду на те, що 2-й відповідач є платником земельного податку на спірну земельну ділянку у відповідності до положень ст. 14.1.72 ПК України, що не позбавляє власника цієї земельної ділянки права отримувати дохід в розмірі орендної плати, оскільки, як зазначено вище підставою представництва прокурора у даній справі є порушення інтересів держави внаслідок передачі земельної ділянки промислового призначення ТДВ "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" у користування ТОВ "Український шлях" без відповідного погодження представником власника - Сєвєродонецькою міською радою.

Як свідчать матеріали справи, Товариство з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" (до зміни організаційної форми ВАТ "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів") згідно з державним актом на постійне користування 11-ЛГ № 006116 від 12.09.2000, виданим на підставі рішення сесії виконкому Сєвєродонецької міської ради від 12.09.2000 № 1648, є користувачем земельної ділянки площею 5, 2527 га, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 2Н, цільове призначення земельної ділянки землі промисловості, кадастровий номер не присвоєно (т.1,а.с. 24).

01.11.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів", як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український шлях", як орендарем, було укладено договір оренди приміщень №16, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове користування наступні об`єкти нерухомого майна: тверде покриття для встановлення модульного виробництва асфальтобетону. Загальна площа твердого покриття 4500 кв.м. Адреса території, на якій розташоване тверде покриття, що орендується: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 2Н; нежитлове приміщення загальною площею 200 кв.м. Адреса будівлі, у якій знаходиться приміщення, що орендується: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 2Н, залізнична колія довжиною 250 м. Адреса території, на якій розташована залізнична колія, що орендується: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 2Н (а.с. 14-16, т. 1).

Тверде покриття та нежитлове приміщення, що орендується, надається орендарю для розміщення виробництва асфальтобетону (п.2. договору); передача об`єктів, що орендуються, здійснюється за актом здачі приймання, підписання якого свідчить про фактичну передачу в оренду (п.3.3. договору); термін оренди складає з моменту прийняття об`єктів, що орендуються за актом приймання з 09.11.2018 до 09.11.2021 (п.4.1. договору); розмір орендної плати складає 24675 грн за один місяць до 28.02.2019. Розмір орендної плати з 01.03.2019 до 09.11.2021 за один місяць складає 140600 грн і включає в себе ПДВ 23433 грн 33 коп., що становить еквівалент 5000 доларів США по курсу Національного Банку України, встановленого на дату підписання договору сторонами (п.5.1. договору); орендна плата сплачується наперед не пізніше 7 числа кожного місяця, починаючи з першого місяця (п.5.2. договору); після закінчення терміну оренди орендар зобов`язаний передати орендодавцю об`єкти, що орендуються, протягом двох тижнів з моменту закінчення терміну оренди за актом передачі (п.8.1. договору).

01.11.2018 сторони склали та підписали акт приймання передачі приміщень по договору №16 від 01.11.2018, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкти, що орендуються по договору у стані придатному до експлуатації (а.с. 17, т. 1).

Прокурор в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що використання твердого покриття (земельної ділянки), відповідно до договору про оренду приміщень №16 від 01.11.2018, який укладено між Товариством з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український шлях", здійснюється із порушенням положень Закону України "Про оренду землі" та Земельного кодексу України, шляхом укладенням удаваного правочину з метою приховання орендних відносин.

За змістом ст. 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним п.1.1 договору оренди приміщень №16 від 01.11.2018, у зв`язку з наявністю у сторін договору наміру приховати укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до приписів ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно зі ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У такій ситуації йдеться про два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин. Отже, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (постанова Верховного Суду від 15.05.2018 по справі № 902/408/17).

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Прокурор в позовній заяві просить визнати недійсним окрему частину правочину, а саме: п. 1.1 договору оренди приміщень № 16 від 01.11.2018.

Колегія суддів звертає увагу, що правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені ст. 217 ЦК України, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без виключення до нього недійсної частини, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.

Отже, оцінюючи спірну частину договору на предмет її удаваності, має бути доведена спрямованість волі обох сторін договору (наявність у обох сторін договору умислу) на: породження правовідносин саме за договором оренди земельної ділянки; приховання правовідносин за договором оренди земельної ділянки договором про оренду приміщень. При цьому для задоволення позову необхідно встановити не лише те, що правочин є удаваним, але й наявність порушення цивільного права чи охоронюваного законом інтересу, за захистом якого звернувся до суду прокурор.

Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини 2 статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків (п. 23 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 по справі №927/451/18).

Відповідно до пункту 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки, в той час як зобов`язанням є різновид цивільного правовідношення, яке може виникати як із договору, так і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством.

Як вбачається зі змісту договору оренди приміщень № 16 від 01.11.2018, останній за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна.

Статтями 759, 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Загальне поняття рухомого та нерухомого майна надається у статті 181 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 даної статті до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Так, відповідно до умов пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове користування наступні об`єкти нерухомого майна: тверде покриття для встановлення модульного виробництва асфальтобетону. Загальна площа твердого покриття 4500 кв.м. Адреса території, на якій розташоване тверде покриття, що орендується: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 2Н.

Згідно з ч. 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми звітності N 1-вул (річна) "Звіт про дорожньо-мостове господарство" від 01.07.2009 N 193, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України "Про затвердження форми звітності N 1-вул (річна) "Звіт про дорожньо-мостове господарство" тверде покриття це цементобетонне, асфальтобетонне покриття, чорне шосе і чорні гравійні дороги, біле шосе (щебеневе, шлакове, гравійне), бруківки, включаючи булижні.

Так, за Законом України "Про автомобільні дороги" дорожнє покриття - це укріплені верхні шари дороги, що сприймають навантаження від транспортних засобів (стаття 1).

Тобто асфальтобетонне покриття - це верхній шар землі з твердим покриттям, яке впливає на довговічність, зокрема, дороги.

Відповідно до п. 4 ст. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» об`єкти у сфері благоустрою населених пунктів: території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів;

Відповідно до ДБН Б.2.2.-5:2011 «Благоустрій територій», 9.1 Покриття 9.1.1 Для благоустрою треба використовувати такі види покриття: тверді (капітальні) монолітні або збірні, що виконуються з асфальтобетону, цементобетону, природного або штучного каменю тощо; "м`які" (некапітальні) такі, що виконуються з природних або штучних сипучих матеріалів (пісок, щебінь, гранітні висівки, керамзит, гумова крихта тощо), що знаходяться у природному стані або у сухих сумішах, ущільнених або укріплених в`яжучим; газонні такі, що виконуються за спеціальними технологіями підготовки та посадки трав`яного покрову; комбіновані сполучення покриттів, вказаних вище (наприклад, плитка, утоплена в газон тощо). Покриття дитячих та спортивних майданчиків треба виконувати із природних сипучих матеріалів (пісок, щебінь, гранітні висівки тощо), газону.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що тверде покриття у вигляді цементобетонного, асфальтобетонного покриття, (щебеневе, шлакове, гравійне), бруківки, включаючи булижні, використовуються як складова об`єктів, які мають різне функціональне призначення, зокрема, як складова дорожнього покриття, тротуару, тощо. Даний об`єкт не відповідає головним ознакам нерухомості, а основним його призначенням є допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки (дороги, тротуару) з метою задоволення потреб у покращенні можливостей її експлуатації за призначенням.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тверде покриття не є об`єктом нерухомого майна, а є об`єктом благоустрою в розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів», а доводи апелянтів з цього приводу є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Як вбачається з умов договору оренди приміщень № 16 від 01.11.2018 об`єкт оренди тверде покриття знаходиться на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування 2-го відповідача. Тверде покриття не є комунальною власністю. В той же час, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що тверде покриття як об`єкт оренди знаходиться у власності 2-го відповідача.

Згідно відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно станом на 27.01.2020, об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 17933747, а саме комплекс будівель і споруд за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Заводська, 2Н (вул. Богдана Ліщини, 2Н), технічний опис майна складається з Адміністративно-побутового комплексу літ. «А-3Н,а, а (1), а (2), а (3), загальною площею - 2641,8 кв.м., виробничий комплекс літ «Б,б», загальна площа 10644,7 кв.м.; киснево-розподільна установка літ. «В, в», загальна площа 141,0 кв.м.; склад обладнання літ. «Г,г,г(1), загальна площа 207,3 кв.м.; контрольно-пропускний пункт літ. «Д», загальна площа - 12,3 кв.м.; матеріальний склад літ «С», загальна площа 714,7 кв.м.; резервуар противопожежний літ. «Р», вбиральня літ. «У»; огорожа № 1-6; замощення 1; склад готової продукції ІІ; площадка відкритого зберігання матеріалів ІІІ (а.с. 30, т. 1).

Отже, згідно офіційних даних, які містяться у відомостях з реєстру права власності на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна у вигляді твердого покриття загальною площею 4500 кв.м. у Товариства з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів" відсутній.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в розумінні Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження наявності на території 2-го відповідача, твердого покриття загальною площею 4500 м кв., відсутня технічна документація, схема розміщення, відомості щодо загальної площі.

Твердження апелянта про те, що замощення у складі виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами є саме допоміжною спорудою, а поняття «тверде покриття» включає поняття «бруківка», що є тотожним поняттю «замощення», колегія суддів відхиляє, оскільки відомості з реєстру права власності на нерухоме майно не містять інформації щодо загальної площі допоміжних споруд у вигляді замощення, в матеріалах справи відсутні взагалі будь-які докази, які б дозволяли дійти висновку, що «тверде покриття», яке є предметом пункту 1.1 договору про оренду приміщень № 16 від 01.11.2018, є ідентичним об`єкту нерухомого майна у складі комплексу будівель і споруд у вигляді «замощення».

Посилання 2-го відповідача в апеляційній скарзі на те, що технічний паспорт на комплекс будівель та споруд, який розташовано за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Б. Ліщини, 2-н, містить схему розташування та загальну площу замощення (твердого покриття); відомості про це містяться також у Державному реєстрі об`єктів нерухомого майна: загальна площа допоміжної споруди складає 19 200 кв.м., не містять взагалі документального обґрунтування.

Наведені 1-м відповідачем доводи про порушення судом першої норм процесуального права, оскільки Господарським судом Луганської області відповідна технічна документація не витребовувалась та не досліджувалась, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в силу ст. 74 ГПК України саме на сторону покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, твердження апелянтів про те, що тверде покриття є саме складовою частиною об`єкту нерухомого майна, що належить ТДВ Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів, не знайшли свого підтвердження та є такими, що спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку щодо неможливості передачі твердого покриття в оренду будь-якій особі без передачі цій особі відповідної земельної ділянки, оскільки, як зазначалося вище тверде покриття є поліпшенням земельної ділянки, яке неможливо відокремити, влаштування такого покриття призводить до зміни експлуатаційних характеристик поверхневого шару земельної ділянки.

Надаючи оцінку п. 1.1 договору про оренду приміщень №16 від 01.11.2018, дослідивши його правову природу, та враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у складі нерухомого майна 2-го відповідача твердого покриття у розмірі (площі) 4500 кв. м., колегія суддів зазначає, що на підставі зазначеного пункту договору, фактично відбулась передача в оренду земельної ділянки.

Разом із тим оспорюваний договір містить умови притаманні договору оренди землі, а саме: об`єкт оренди (пункт 1.1), строк дії договору оренди (пункт 4.1), орендна плата із зазначенням її розміру, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення (розділ 5), об`єкт оренди був переданий 1-му відповідачу на підставі акту приймання-передачі від 01.11.2018.

За таких обставин, сторони договору під час його укладання (пункт 1.1) мали намір приховати правовідносини оренди землі, оскільки його умовами передбачено фактичну передачу права користування земельною ділянкою на платній основі для здійснення 1-м відповідачем підприємницької діяльності (встановлення модульного виробництва асфальтобетону).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом статті 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.2 ст.16 Закону України Про оренду землі укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Приписами статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Відповідно до ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з ч.8 ст. 93 Закону України Про оренду землі орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Відповідно до ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

З урахуванням викладеного, господарський суд зазначає, що державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачу земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто, розпоряджатися нею, у тому числі шляхом надання в оренду чи в спільну діяльність, оскільки цим правом наділений відповідний орган.

Аналогічний правовий висновок наведено у постановах Великої палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 474/100/16-цВерховного Суду від 28.03.2018 у справі № 915/166/17, від 17.01.2019 у справі № 923/241/18, від 21.05.2019 у справі № 925/550/18, від 30.10.2019 у справі № 397/1257/16-ц.

Сєвєродонецька міська рада відповідно до п.п. 3, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» та ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України є органом, який від імені територіальної громади здійснює права власника щодо спірних земельних ділянок.

Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 2, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» Сєвєродонецька міська рада є органом, через який територіальною громадою м. Сєвєродонецька безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування.

Враховуючи вищевикладене, встановлені судом обставини справи свідчать про здійснення 1-м відповідачем землекористування за договором оренди приміщень № 16 від 01.11.2018 без законних підстав, що впливає на інтереси територіальної громади м. Сєвєродонецька в особі Сєвєродонецької міської ради, повноваження якої було припинено в силу Закону та вони перейшли до Військово-цивільної адміністрації м.Сєвєродонецьк Луганської області, та порушує її права на розпорядження землями комунальної власності.

Оскільки умови п. 1.1 договору свідчать про те, що договір в цій частині не є договором нерухомого майна, а є прихованим договором оренди землі, який укладено всупереч вимогам ЦК, ЗК, Закону України «Про оренду землі», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним п. 1.1 договору із зобов`язанням повернути спірну земельну ділянку постійному землекористувачу Товариству з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Аналізуючи ж питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для їх задоволення не має, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Український шлях, м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Сєвєродонецький завод будівельних конструкцій та матеріалів, м. Сєвєродонецьк, Луганська область на рішення Господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 27.08.2020 року у справі №913/98/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 04.03.2021.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя В.І. Пушай