ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м.Дніпро Справа № 908/2067/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Олянюк В.Л., наказ № 38-ОД від 01.02.2021 р., представник;

від відповідача: Борисенков В.В., ордер серія АР № 1037934 від 22.02.2021 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Пауерлюкс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2020, ухвалене суддею Боєвою О.С., повний текст якої складений 22.10.2020, у справі №908/2067/20

за позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт. Новогуйвинське, Житомирська область

до Приватного підприємства "Пауерлюкс", м. Запоріжжя

про стягнення суми 45 840,01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року до Господарського суду Запорізької області звернулось Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Пауерлюкс" суми неустойки 45 840,01 грн., з яких: 17 350,91 грн. пені, 9 415,22 грн. штрафу за прострочення поставки понад тридцять днів у розмірі 7% та 19 073,88 грн. штрафу в розмірі 20 % від вартості продукції неналежної якості.

Підставою позовних вимог є порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №121/ДК від 20.03.2020 в частині поставки продукції належної якості та у строки, передбачені специфікаціями №1 та №2, в зв`язку з чим на підставі п.7.3 Договору та абз.2 п.2 ст.231 Господарського кодексу України, позивачем нараховано 45 840,01 грн. штрафних санкцій, з яких: 17 350,91 грн. - пеня, 9415,22 грн. - штраф за прострочення понад тридцять днів; крім того, позивачем відповідно до п. 7.4. договору нараховано штраф в розмірі 20 % від вартості продукції неналежної якості, який становить 19 073,88 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.10.2020 у справі №908/2067/20 позов задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства "Пауерлюкс", на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", суму 17350 грн. 91 коп. пені, суму 19073 грн. 88 коп. штрафу (20% від вартості продукції неналежної якості), суму 9415 грн. 22 коп. штрафу за прострочення поставки понад тридцять днів, суму 2102 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне підприємство "Пауерлюкс", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та матеріалам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, а судом першої інстанції не досліджено факту неякісності отриманої Позивачем за спірним договором продукції; судова експертиза за відсутності клопотання позивача з цього приводу не призначалась і належними засобами доказування факт поставки саме неякісної продукції не підтверджено. Зокрема, дата підписання акту приймання-передачі передує даті складання акту вхідного контролю, проте, в п.п. 1 та 2 Актів приймання-передачі продукції від 02.04.2020 міститься посилання на Акт вхідного контролю від 16.04.2020 №346/77, що є неможливим оскільки станом на 02.04.2020 Акту вхідного контролю ще не існувало, а його складання відбулось зі спливом 2 тижнів - лише 16.04.2020. Дані обставини, на думку апелянта, свідчать про фальсифікацію документів з боку Позивача та викликає сумніви щодо дійсної дати складання Акту приймання-передачі продукції.

Апелянт зауважує, що судом не досліджувалось, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, чи були проведені між сторонами розрахунки за спірним Договором, оскільки факт оплати є додатковим доказом належної якості поставленого товару.

Наголошує, що в матеріалах справи відсутні та судом не булі досліджені документи, які повинні були бути додані до Акту вхідного контролю, що підтверджують неякісність поставленої Відповідачем продукції (Протоколи №№1,2,3); посилання на вказані Протоколи міститься безпосередньо у тексі Акту вхідного контролю.

Крім цього, суд першої інстанції не надав оцінку тому, що Акт вхідного контролю було складено зі спливом 3-денного строку, як вимагає Гост 24297-87; тобто, Акт вхідного контролю за процедурою та формою його складання суперечить вимогам діючих підзаконних нормативно-правових актів (Госту 24297-87). Таким чином, Акт вхідного контролю не може слугувати належним підтвердженням поставки Відповідачем неякісної продукції за спірним Договором.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за порушення строків поставки, нарахованої на підставі п. 7.3 Договору, то правові підстави для їх нарахування у суду були відсутні з огляду на те, що будь-яких доказів направлення Позивачем на електронну адресу Відповідача Акта вхідного контролю матеріали справи взагалі не містять. Натомість, судом без перевірки відповідними доказами, неправомірно покладено в основу оскаржуваного рішення лише посилання Позивача у позовній заяві про направлення на електронну адресу Постачальника повідомлення про поставку продукції неналежної якості від 14.05.2020. Так само не містять матеріали справи будь-яких доказів, факту повернення Відповідачу поставленого за спірним Договором Товару. Через що апелянт наголошує на тому, що судом неповно з`ясовані усі фактичні обставини справи, в т.ч. чи було повернуто товар Відповідачу, та коли саме, що унеможливлює проведення розрахунків спірного періоду, на який нараховується пеня за порушення строків поставки.

Вважає, що судом під час постановлення оскаржуваного рішення проігноровано конституційну гарантію - неможливість притягнення двічі до відповідальності за одне і те саме правопорушення (порушення строків постачання/заміни товару), яка повинна була бути застосована до спірних правовідносин, що мало наслідком незаконність судового рішення.

Апелянт звертає увагу суду, що під час постановлення оскаржуваного рішення судом першої інстанції безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин матеріальні норми щодо звільнення від відповідальності у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин, якими останній вважає запровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України карантину.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив про відповідність рішення вимогам чинного законодавства, звернув увагу, що тлумачення положень договору (п.с.3.3, 3.5, 3.6 договору) дає підстави для висновку, що Постачальник при здійсненні поставки продукції складає Акт приймання-передачі Продукції, заповнюючи при цьому колонки 1-6 акту, який разом із Продукцією передає Продавцю; в подальшому Покупець проводить вхідний контролю Продукції та з урахування Акту вхідного контролю вносить до акту приймання-передачі інформацію, що стосується прийняття або не прийняття продукції за якістю після проходження вхідного контролю. Отже, наведені положення договору, підписані та погоджені обома сторонами, спростовують твердження відповідача, щодо невідповідності складання Акту прийому передачі продукції та Акту вхідного контролю.

Посилання апелянта на не дослідження судом обставин здійснення між сторонами розрахунків за спірним договором не заслуговують на увагу з огляду на те, що предметом дослідження в даній справі є встановлення фактів непоставки продукції, а також факту поставки продукції неналежної якості.

Твердження позивача про неврахування судом першої інстанції вимог ГОСТ 24297-87 "Вхідний контроль продукції" є необґрунтованим з огляду на те, що розділом 2 Договору сторонами врегульовано питання перевірки якості продукції та оформлення його результатів. В силу ст. 15 Господарського кодексу України відсутність в договорі посилання про використання стандарту свідчить про необов`язковість його застосування. Окрім того, стандарт не має чинності в Україні.

Таким чином, Акт вхідного контролю є належним доказом підтвердження поставки Відповідачем неякісної продукції, який правомірно враховано судом першої інстанції при ухвалені рішення у справі.

Твердження апелянта про безпідставність висновків суду про обґрунтованість вимог в частині стягнення пені за порушення строків поставки, зокрема щодо направлення вимоги на адресу відповідача та її отримання останнім, спростовуються матеріалами справи.

Доводи апелянта щодо порушення судом конституційної гарантії - неможливості притягнення двічі до відповідальності за одне і те саме правопорушення (порушення строків постачання/заміни продукції) , не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими та не відповідає нормам закону та судовій практиці, умовам укладеного між сторонами договору.

Посилання відповідача на безпідставне незастосування судом першої інстанції норм щодо звільнення від відповідальності у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин, позивач вважає необґрунтованим та направленими на ухилення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, оскільки відповідач згідно з умовами п.8.2 договору не повідомляв позивача в письмовій формі про настання форс-мажорних обставин, а також не підтвердив документально (документом, встановленої форми) такі обставини.

Також у п.1 прохальної частини скарги викладено клопотання про поновлення строку для подачі відзиву, яке мотивовано посиланням на п.4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, продовженням встановленого постановами Кабінету Міністрів України карантину в Україні, необхідністю дотримання основних засад господарського судочинства та процесуальних прав учасників судового процесу під час дії карантинних заходів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2020 (суддя - доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Приватного підприємства "Пауерлюкс" залишено без руху у зв`язку з пропуском апелянтом строку на апеляційне оскарження рішення суду та поданням скарги без клопотання про відновлення строку. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174, ч.3 ст.260 Господарського процесуального кодексу України.

Вказану ухвалу отримано скаржником 16.12.2020, отже, недоліки апеляційної скарги мали бути усунені у строк до 28.12.2020 (включно).

28.12.2020 від скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додане клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.12.2020 (колегія суддів: головуючий, доповідач - Іванов О.Г., судді - Дармін М.О., Антонік С.Г.) скаржнику відновлено строк для подачі апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.1-.2020 у справі №908/2067/20; зупинено дію рішення на час розгляду апеляційної скарги; розгляд справи призначений на 03.02.2021 на 10:30 годину; сторонам наданий строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань відповідно до ст.ст. 38, 74, 80, 161, 263 Господарського процесуального кодексу України; відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про розгляд справи в судовому засіданні.

В судовому засіданні 03.02.2021 оголошено перерву до 23.02.2021.

В судовому засіданні 23.02.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошена вступна та резолютивна частина постанови по справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

20.03.2020 між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (Покупець, позивач у справі) та Приватним підприємством "Пауерлюкс" (Постачальник, відповідач у справі) був укладений договір № 121/К, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати у власність, а Покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у Специфікації (надалі по тексту - Продукція), на умовах та в строки, передбачені Договором. Кількість та номенклатура Продукції вказується у Специфікаціях (додаток № 3), що є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1, 2.1 договору).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що Постачальник гарантує, що Продукція є технічно справною, придатною для використання за призначенням, не нижче ІІ категорії, стосовно неї відсутні права третіх осіб, пов`язаних з її наймом, знаходженням у власності, заставі, користуванні, а також з інтелектуальною власністю тощо.

Відповідно до п.п. 2.2, 2.4 договору, якість, комплектність, пакування й маркування Продукції повинні відповідати нормам, чинним стандартам (ТУ, ГОСТ, технічній документації) для даного виду Продукції. Постачальник гарантує, що Продукція, яка є предметом поставки за Договором придатна для використання за призначенням та повністю відповідає умовам Договору, щодо якості та номенклатури. Якість Продукції, що є предметом Договору перевіряється відділом технічного контролю Покупця, результати перевірки оформляються Актом вхідного контролю, на кожну окрему партію Продукції.

Положеннями п.3.1 договору передбачено, що поставка продукції здійснюється силами та за рахунок Постачальника, можливо через Перевізника на склад в місці знаходження Покупця (або на інших умовах, обговорених Сторонами), в строки/терміни встановлені Сторонами у відповідній Специфікації. Датою виконання Постачальником зобов`язань, щодо строків поставки Продукції, є дата підписання Сторонами Акту приймання-передачі на Продукцію, що визнана придатною для подальшого використання за призначенням на підставі Акту вхідного контролю.

Відповідно до п.3.3 передача продукції від Постачальника Покупцю здійснюється з оформленням Акту приймання-передачі в двох примірниках (Додаток №1 до Договору). На підставі Акту вхідного контролю партія Продукції, що відповідає заявленій якості, зазначається в Акті приймання-передачі, як така, що прийнята Покупцем. Продукція, що за результатами вхідного контролю визнана такою, що не відповідає умовам Договору в частині якості, зазначається в Акті приймання-передачі окремо та вважається не поставленою.

На Продукцію, що за результатами вхідного контролю визнана такою, що не відповідає умовам Договору, в частині якості (непридатною для подальшого використання за призначенням), Сторонами складається Акт повернення Продукції (Додаток №2 до Договору). Заміна неякісної Продукції та/або усунення недоліків проводиться Постачальником в порядку передбаченому п.2.5 Договору.

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що у разі виявлення недоліків під час приймання Продукції по якості, номенклатурі, комплектності, умовам Договору Постачальник повинен провести заміну Продукції, що не відповідає умовам Договору у продовж 15 календарних днів з дня отримання Акту вхідного контролю. Доказом отримання Постачальником Акту вхідного контролю є направлення його на електронну адресу Постачальника: . Витрати по заміні Продукції здійснюється власними силами та за власний рахунок Постачальника, в тому числі витрати пов`язані з транспортуванням Продукції.

Згідно з п. 3.4 Договору визначено, що у разі не відповідності продукції по якості, Постачальник упродовж 15 календарних днів зобов`язаний провести заміну.

Право власності на продукцію, що прийнята Покупцем та визнана за результатами вхідного контролю придатною для використання за призначенням переходить до Покупця з моменту підписання представниками Сторін Акту приймання-передачі з урахуванням Акту вхідного контролю (п. 3.6).

За умовами п. 6.2 укладеного сторонами договору, передача продукції неналежної якості, не у встановленій кількості причиняє правові наслідки, передбачені договором.

В пункті п.7.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання мов Договору Сторони несуть відповідальність згідно положень Договору та законодавства України.

Згідно з п. 7.3 договору сторони погодили, що за порушення Постачальником строків поставки продукції, заміни Продукції, Постачальник сплачує Покупцеві пеню в розмірі 0,1%, від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення.

Відповідно до п.7.4 укладеного сторонами договору встановлено, що у разі поставки Продукції неналежної якості та/або номенклатури, Постачальник сплачує Покупцеві штраф в розмірі 20% від вартості Продукції неналежної якості. Доказом підтвердженням поставленої Продукції, яка не відповідає умовам Договору в частині якості та номенклатури є Акт вхідного контролю Покупця, що складається за результатами прийняття продукції по якості (рекламаційний акт, що складається під час гарантійного строку використання, експлуатації Продукції).

Відповідно до п. 11.5 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від зобов`язань та від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії договору.

25.03.2020 сторонами підписано Специфікації № 1 та № 2 до Договору, в яких обумовлено перелік продукції до постачання загальною вартістю: 129600,00 грн. в т.ч. ПДВ та 6613,20 грн. в т.ч. ПДВ, відповідно. Термін поставки продукції - упродовж 5 днів з моменту підписання Специфікації (а.с.19-22).

Отже, відповідач мав здійснити поставку продукції по 30.03.2020 включно.

Згідно двох Актів приймання-передачі продукції від 02.04.2020 Постачальником здійснено поставку визначеної Продукції на суму 90 466,20 грн. та на суму 6 613,20 грн. (а.с.23-31).

Комісією ДП "Житомирський бронетанковий завод" проведено перевірку якості поставленої Постачальником продукції та складено Акт №346/77 вхідного контролю від 16.04.2020 (а.с.32-34). Відповідно до Висновків вказаного Акту, свердла, які надійшли 06.04.2020 від ПП "ПАУЕРЛЮКС" по Актам приймання-передачі продукції від 02.04.2020 згідно з Договором №121/ДК від 20.03.2020 - не відповідають умовам Договору, вважаються не прийнятими Покупцем за якістю та підлягають поверненню за Актом повернення Продукції, окрім свердла по металу к/х60.0 Р6М5 в кількості 1 штуки, яке відповідає умовам Договору та вважається прийнятим Покупцем.

В п. 2 Актів приймання-передачі продукції від 02.04.2020 в т.ч. зазначено, що:

"… Вартість продукції, що не прийнята Покупцем та підлягає заміні у відповідності до акту вхідного контролю від 16.04.2020 № 346/77 складає: 90466,20 грн., з урахуванням ПДВ";

"… Вартість продукції, що відповідає заявленій якості згідно акту вхідного контролю та прийнята Покупцем у відповідності до умов договору складає 1710,00 грн., у т.ч. ПДВ. Вартість продукції, що не прийнята Покупцем та підлягає заміні у відповідності до акту вхідного контролю від 16.04.2020 № 346/77 складає: 4903,20грн., з урахуванням ПДВ".

Позивачем у позовній заяві зазначено, що в порядку передбаченому п.2.5 договору на електронну адресу Постачальника було направлено повідомлення про поставку продукції неналежної якості.

14.05.2020 листом №02/1220 позивачем на адресу ПП "ПАУЕРЛЮКС" направлено вимогу про виконання умов Договору та сплату штрафних санкцій (а.с.35-37), в якій позивач відповідно до вимог п. 2.5, 3.3., 7.4, 9.1 договору № 121/ДК від 20.03.2020 просив провести заміну продукції, яка не відповідає умовам договору в частині якості та сплатити штрафні санкції за поставку продукції неналежної якості. У вимозі зазначено, що у разі її ігнорування та не проведення заміни та поставки продукції належної якості, не сплати штрафу, окрім іншого до ПП "ПАУЕРЛЮКС" буде застосована неустойка передбачена п. 7.3 договору та неякісна продукція буде прийнята на відповідальне зберігання, що потягне додаткові витрати згідно з п. 3.3. договору. Додатком до вказаної вимоги є копія акту №346/77 вхідного контролю.

Загалом позивачем згідно акту вхідного контролю була прийнята продукція поставлена 02.04.2020, що відповідала заявленій якості, на суму 1710,00 грн.

Вказана вимога з додатком (копією акту № 346/77 вхідного контролю) направлена 15.05.2020 на адресу ПП "Пауерлюкс", зазначену у договорі, листом з описом вкладення, про що свідчить відповідна копія опису з відбитком поштового штемпеля та копія та поштової накладної № 789 (а.с. 38). Відповідачем відповіді на вказану вимогу не надано.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання із заміни (поставки) продукції в повному обсязі в строки та в розмірах визначених сторонами в Специфікаціях та не сплати штрафних санкцій, позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду та просить стягнути з відповідача неустойку в загальному розмірі 45 840,01 грн., що складається з:

- суми пені 17350,91 грн. за порушення строків поставки (за період з 31.03.2020 по 07.08.2020), нарахованої на підставі п. 7.3 договору;

- суми 9 415,22 грн. штрафу за прострочення виконання зобов`язань понад тридцять днів у розмірі 7% згідно з абз. 2 п. 2 ст. 231 ГК України;

- суми 19 073,88 грн. штрафу в розмірі 20 % від вартості продукції неналежної якості у відповідності до п. 7.4 договору.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, місцевий господарський суд виходив із доведення позивачем належними та допустимими доказами факту поставки неякісної продукції, що є підставою для стягнення штрафу відповідно до п.7.4 договору в розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості; крім того, прострочення у заміні неякісної продукції є підставою для нарахування штрафних санкцій (пені) за умовами п.7.3 договору в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, також суд дійшов висновку, що оскільки позивач є державним підприємством, то є обґрунтованими вимоги щодо стягнення штрафу в розмірі 7% за прострочення виконання зобов"язання понад тридцять днів згідно з абзацом 2 п.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (частини 1, 2 ст.673 ЦК України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається зі специфікації № 1 та № 2 від 25.03.2020 до Договору, Відповідач мав здійснити поставку продукції по 30.03.2020 включно.

В той же час, згідно двох Актів приймання-передачі продукції від 02.04.2020 Постачальником здійснено поставку продукції з простроченням строку, передбаченого Специфікаціями № 1 та № 2 від 25.03.2020, а також поставлено не всю обумовлену специфікаціями продукцію.

А саме, за специфікацією № 1 від 25.03.2020 Відповідач мав поставити продукцію на загальну суму на суму 129 600,00 грн. в т.ч. ПДВ в строк по 30.03.2020 включно.

Фактично поставив продукцію на суму 90 466,20 грн.

Таким чином, продукція на суму 129 600,00 грн. поставлена з прострочення на 2 дні (з 31.03.2020 по 01.04.2020); продукція на суму 39 133,80 грн. (129 600,00 грн. - 90 466,20 грн.) не поставлена взагалі, період прострочення з 02.04.2020.

За специфікацією № 2 від 25.03.2020 Відповідач мав поставити продукцію на загальну суму на суму 6 613,20 грн. в т.ч. ПДВ в строк по 30.03.2020 включно.

Фактично поставив продукцію на суму 6 613,20 грн.

Таким чином, продукція на суму 6 613,20 грн. поставлена з прострочення на 2 дні (з 31.03.2020 по 01.04.2020).

За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 2 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).

Відповідальність з урахуванням вказаної норми права, сторони передбачили у п.7.3 договору, зокрема сплату неустойки (пені) у розмірі 0,1 відсотки від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення поставки продукції або заміни продукції.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За порушення строку поставки продукції Позивачем за специфікацією № 1 на підставі п. 7.3 договору нараховано пеню за період з 31.03.2020 по 07.08.2020 (129 днів) на суму заборгованості (вартість непоставленого товару) 129 600,00 грн. у розмірі 16 718,40 грн.

За порушення строку поставки продукції понад тридцять днів Позивачем за специфікацією № 1 на підставі абз. 2 п. 2 ст. 231 ГК України нараховано штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару (129 600,00 грн.) у розмірі 9 072,00 грн.

За поставку неякісної продукції Позивачем за специфікацією № 1 на підставі п. 7.4 Договору та ст. 231 ГК України нараховано штраф у розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості (90 466,20 грн.) у розмірі 18 093,24 грн.

За порушення строку поставки продукції Позивачем за специфікацією № 2 на підставі п. 7.3 договору нараховано пеню за період з 31.03.2020 по 07.08.2020 (129 днів) на суму заборгованості (вартість непоставленого товару) 4 903,20 грн. у розмірі 632,51 грн.

За порушення строку поставки продукції понад тридцять днів Позивачем за специфікацією № 2 на підставі абз. 2 п. 2 ст. 231 ГК України нараховано штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару (4 903,20 грн.) у розмірі 343,22 грн.

За поставку неякісної продукції Позивачем за специфікацією № 2 на підставі п. 7.4 Договору та ст. 231 ГК України нараховано штраф у розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості (4 903,20 грн.) у розмірі 980,64 грн.

Враховуючи розрахунок Позивача (межі зазначеного ним періоду, зазначену ним вартість непоставленого товару, вартість продукції неналежної якості), положення частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування штрафу за поставку продукції неналежної якості прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги в цій частині про стягнення з Відповідача на користь Позивача 18 093,24 грн. штрафу за поставку продукції неналежної якості за специфікацією № 1 та 980,64 грн. - штрафу за поставку продукції неналежної якості за специфікацією № 1, а всього 19 073,88 грн. оскільки матеріалами справи підтверджено поставку Відповідачем поставку неякісної продукції за специфікацією № 1 на суму 90 466,20 грн.; за специфікацією № 2 на суму 4 903,20 грн.

Також колегія суддів погоджується з розрахованим Позивачем на підставі п. 7.3 Договору розміром пені за порушення строку поставки продукції:

- за специфікацією № 1 за період з 31.03.2020 по 01.04.2020 (2 дні) на суму заборгованості (вартість непоставленого товару) 129 600,00 грн. у розмірі 259,20 грн.;

- за специфікацією № 1 за період з 02.04.2020 по 07.08.2020 (127 днів) на суму заборгованості (вартість непоставленого товару) 39 133,80 грн. у розмірі 4 969,99 грн.,

а всього 5 229,19 грн.

В той же час, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, нарахованої на підставі п. 7.3 Договору за порушення строку поставки продукції вартістю 90 466,20 грн. за специфікацією № 1 та продукції вартістю 4 903,20 грн. за специфікацією № 2 за період з 02.04.2020 по 07.08.2020 (127 днів), оскільки згідно двох Актів приймання-передачі ця продукції поставлена Постачальником та прийнята Позивачем від 02.04.2020 (а.с.23-31).

Дійсно, відповідно до п.3.3 Договору продукція, що за результатами вхідного контролю визнана такою, що не відповідає умовам Договору в частині якості, зазначається в Акті приймання-передачі окремо та вважається не поставленою.

В той же час, та обставина, що ця продукція за наслідками Акту вхідного контролю №346/77 від 16.04.2020 не відповідала умовам Договору, вважається не прийнятою Покупцем за якістю та підлягала поверненню, не спростовує самого факту поставки продукції.

Об`єктивно неможливо одночасно поставити продукцію неналежної якості та взагалі не поставити цю ж продукцію.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.

Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо стягнення неустойки, добросовісність Покупця по суті становить гарантію дотримання прав іншої сторони, якою у спірних правовідносинах є Продавець.

Надання Позивачу права одночасно стягувати неустойку за поставку продукції неналежної якості та штрафу за не поставку цієї ж продукції буде суперечити принципам справедливості, добросовісності та розумності.

При цьому колегія суддів констатує, що вимогами позовної заяви є стягнення пені саме за порушення Постачальником строків поставки продукції, а не порушення строків заміни неякісної продукції.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з розрахованим Позивачем на підставі абз. 2 п. 2 ст. 231 ГК України та задоволеним судом розміром штрафу у виді 7% від вартості непоставленого товару за специфікацією № 1 (129 600,00 грн.) у розмірі 9 072,00 грн. за порушення строку поставки продукції понад тридцять днів, оскільки Відповідачем понад тридцять днів прострочена поставка не всієї партії продукції, а лише її частини вартістю 39 133,80 грн., через що підлягає стягненню штраф у розмірі2 739,37 грн. (39 133,80 грн. х 7%).

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення аналогічного штрафу у виді 7% від вартості непоставленого товару за специфікацією № 2 (4 903,20 грн.) у розмірі 343,22 грн., оскільки фактичний строк поставки продукції за цією специфікацією не пере6вищував тридцять днів.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення на підставі п. 7.3 Договору пені за порушення строку поставки продукції за специфікацією № 2 за період з 02.04.2020 по 07.08.2020 на суму заборгованості (вартість непоставленого товару) 4 903,00 грн., оскільки фактичний цей товар поставлено 02.04.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про порушення господарським судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та матеріалам справи.

В той же час, твердження апелянта про фальсифікацію документів та дійсності складання Акту приймання-передачі продукції не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно п. 3.6 Договору визначено, що право власності на продукцію, що прийнята Покупцем та визнана за результатами вхідного контролю придатною для використання за призначенням переходить до Покупця з моменту підписання представниками сторін Акту приймання - передачі з урахуванням Акту вхідного контролю.

Тлумачення положень договору дає підстави для висновку, що Постачальник при здійсненні поставки продукції складає Акт приймання- передачі Продукції, заповнюючи при цьому колонки 1-6 акту, який разом із Продукцією передає Продавцю. В подальшому Покупець проводить вхідний контролю Продукції та з урахування Акту вхідного контролю вносить до акту приймання-передачі інформацію, що стосується прийняття або не прийняття продукції за якістю після проходження вхідного контролю.

Отже, наведені положення договору, підписані та погоджені обома сторонами, спростовують твердження відповідача, щодо невідповідності складання Акту прийому-передачі продукції та Акту вхідного контролю.

Посилання апелянта на недослідження судом обставин здійснення між сторонами розрахунків за спірним договором не заслуговують на увагу з огляду на те, що предметом дослідження в даній справі є встановлення фактів непоставки продукції, а також факту поставки продукції неналежної якості.

Твердження позивача про неврахування судом першої інстанції вимог ГОСТ 24297-87 "Вхідний контроль продукції" є необґрунтованим з огляду на те, що розділом 2 Договору сторонами врегульовано питання перевірки якості продукції та оформлення його результатів.

Крім того, відповідно до п.7.4 укладеного сторонами Договору доказом підтвердженням поставленої Продукції, яка не відповідає умовам Договору в частині якості та номенклатури є Акт вхідного контролю Покупця, що складається за результатами прийняття продукції по якості (рекламаційний акт, що складається під час гарантійного строку використання, експлуатації Продукції).

В силу ст. 15 Господарського кодексу України відсутність в договорі посилання про використання стандарту свідчить про необов`язковість його застосування.

Таким чином, Акт вхідного контролю є належним доказом підтвердження поставки Відповідачем неякісної продукції, який правомірно враховано судом першої інстанції при ухвалені рішення у справі.

Окрім того, Відповідач, отримавши вимогу про виконання умов договору та сплату штрафних санкцій, а в подальшому - позовну заяву з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі, ознайомившись з матеріалами судової справи, не скористався своїм правом спростувати вимоги позивача із наданням доказів, які б свідчили про виконання останнім обов`язку щодо своєчасної та якісної поставки Продукції відповідно до умов Договору.

Посилання ПП "Пауерлюкс" на порушення судом ст. 99 ГПК України є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі.

В той же час, Відповідач, отримавши вимогу про виконання умов договору та сплату штрафних санкцій, а в подальшому - позовну заяву з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі, ознайомившись з матеріалами судової справи, не скористався своїм правом спростувати вимоги позивача із наданням доказів, які б свідчили про виконання останнім обов`язку щодо своєчасної та якісної поставки Продукції відповідно до умов Договору, поданням заяв та клопотань, в т.ч. і про призначення експертизи.

Твердження апелянта про порушення судом конституційної гарантії - неможливості притягнення двічі до відповідальності за одне і те саме правопорушення (порушення строків постачання/заміни продукції) , то воно є необґрунтованим, не відповідає нормам закону та судовій практиці.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 у справі № 917/194/18 зазначив що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України. оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Посилання відповідача на безпідставне незастосування судом першої інстанції норм щодо звільнення від відповідальності у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин, є необґрунтованим та направлене на ухилення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Обґрунтовуючи свою позицію, апелянт посилається на ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в України", зокрема, на введення карантину. Зазначає, що введення Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 карантину на всій території України є підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

Колегія суддів вважає, що судом правомірно не застосовані вказані апелянтом норми права з огляду на таке.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що при настанні стихійних явищ природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки й т.п.), катастроф техногенного й антропогенного походження (вибухи, пожежі і т.п.), обставин соціального, політичного й міжнародного походження (воєнні дії, суспільні хвилювання, епідемії, страйки, бойкоти, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції або дії державних органів), які прямо і безпосередньо унеможливлюють частково або повністю виконання зобов`язань за цим договором - форс-мажорні обставини, Сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.

В силу вимог п. 8.2 Сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана протягом не більше, ніж п`яти календарних дні із часу їх настання або припинення повідомити в письмовій формі іншу Сторону. Факти, викладені в повідомленні, повинні бути підтвердженні документом, виданим органом державної влади чи місцевого самоврядування.

Приписами частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово- промислові палати в Україні" обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною другою статті 14- 1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.

Так, відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є: зокрема, введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України загроза війни.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Таким чином, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

В супереч вимогам закону, Відповідачем ні позивачу, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної скарги не долучено доказів здійснення повідомлення про настання форс-мажорних обставин, та їх підтвердження органом державної влади чи місцевого самоврядування, не надано інших доказів, що введення карантину було форс-мажорною обставиною саме для конкретного випадку невиконання зобов`язань.

Окремо варто зазначити, що Договір поставки № 121/ДК укладено Сторонами 20.03.2020, тобто вже після введення постановою від 12.03.2020 КМУ № 211 карантину на всій території України, в п. 8.1. відсутня така обставина, як введення карантину. Отже, укладаючи договір Відповідач взяв на себе зобов`язання передати Покупцю Продукцію на умовах та в строки, передбачені Договором.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню, необхідно прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з Приватного підприємства "Пауерлюкс" на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" суму 5 229 грн. 19 коп. пені на підставі п. 7.3 Договору за порушення строку поставки продукції; 19 073 грн. 88 коп. штрафу (20% від вартості продукції неналежної якості) за поставку продукції неналежної якості; штраф у розмірі 2 739,37 грн. за порушення строку поставки продукції понад тридцять днів, судовий збір. В решті позовних вимог - відмовити.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам (в даному випадку позовні вимоги задоволені в наступній пропорції: на користь позивача - 58,99%, на користь відповідача - 41,01%).

Оскільки загальна ціна позову становить 45 840,01 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Пауерлюкс", м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2020 у справі №908/2067/20 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2020 у справі №908/2067/20 - скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт. Новогуйвинське, Житомирська область до Приватного підприємства "Пауерлюкс", м. Запоріжжя про стягнення суми 45840,01 грн - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Пауерлюкс", м. Запоріжжя на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт. Новогуйвинське, Житомирська область суму 5229 грн. 19 коп. пені, суму 19073 грн. 88 коп. штрафу (20% від вартості продукції неналежної якості), суму 1114 грн. 48 коп. витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт. Новогуйвинське, Житомирська область на користь Приватного підприємства "Пауерлюкс", м. Запоріжжя 1481,28 грн витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів згідно зі ст.327 ГПК України, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.03.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік