ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1193/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2020, прийняте суддею Давченко Т.М. у м. Миколаєві

у справі №915/1193/20

за позовом скаржника

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ"

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 1 974,55 грн.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Державне підприємство (далі - ДП) "Миколаївський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" грошових коштів у загальній сумі 1 974,55 грн., із яких: 1 699,12 грн. - основний борг; 212,08 грн. - пеня; 44,73 грн. - 3 % річних; 18,62 грн. - інфляційні втрати. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором від 17.08.2016 № 49-Р щодо своєчасної та у повному обсязі сплати податку за земельну ділянку під об`єктом оренди за договором від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ оренди державного нерухомого майна, укладеним між ТОВ "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, внаслідок чого і утворився основний борг у спірній сумі, на яку позивачем нараховано пеню в порядку п. 3.2 договору, а також здійснені нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2020 в задоволенні позовних вимог відмовлено з огляду на недоведеність позивачем свої позовних вимог, зокрема чинності договору оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 №РОФ-1146-ІІ у спірний період, а також обгрунтованості визначеного позивачем розміру відшкодування (компенсації) податку на земельну ділянку під об`єктом оренди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог пославшись на недоведеність фактів, зокрема чинності договору оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 №РОФ-1146-ІІ, тоді як відповідне питання не є предметом спору та не ставились під сумнів жодною стороною.

Крім того, апелянт вважає неправомірним висновок суду щодо не доведення позивачем розміру відшкодування (компенсації) сплати податку на земельну ділянку під об`єктом оренди та обґрунтованого розрахунку цієї суми, оскільки судом безпідставно не прийнято до уваги абз. 2 п. 2.1 договору 17.08.2016 № 49-Р, який визначає, що рахунок виставляється в розмірі податку на земельну ділянку, розрахованого згідно із розділом ХІІІ «Плата за землю» Податкового кодексу України.

Відповідач повідомлений про відкриття апеляційного провадження, але відзиву на апеляційну скаргу не надіслав.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, між ДП "Миколаївський морський торговельний порт" (балансоутримувачем) та ТОВ "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" (орендарем) укладений договір від 17.08.216 № 49-Р (далі ? договір), предметом якого є взаємовідносини сторін щодо відшкодування (компенсації) орендарем балансоутримувачу сплати податку за земельну ділянку під об`єктом оренди (далі ? майно) за договором оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ (далі ? договір оренди), укладеним між орендарем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області; підставою для укладання цього договору є п. 5.11 вищезазначеного договору оренди (п. 1 договору).

Балансоутримувач зобов`язується щорічно до 31-го грудня поточного календарного року виставляти орендарю рахунок на відшкодування (компенсацію) сплати податку за земельну ділянку під об`єктом оренди. Рахунок виставляється у розмірі податку за земельну ділянку, розрахованого згідно із Розділом XIII "Плата за землю" Податкового кодексу України. Розрахунок розміру відшкодування (компенсації), що підлягає сплаті орендарем, здійснюється балансоутримувачем за земельну ділянку під орендованим майном. Орендар зобов`язується оплачувати рахунки, виставлені балансоутримувачем згідно п. 2.1 договору, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання рахунку (п.п. 2.1-2.2 договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом строку дії договору оренди, а в частині розрахунків ? до повного їх завершення орендарем; умови цього договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 22.07.2016 (п. 4.1 договору).

За твердженнями ДП "Миколаївський морський торговельний порт", відповідачем під час дії договору допущено порушення його умов щодо своєчасної та у повному обсязі сплати податку за земельну ділянку під об`єктом оренди за договором оренди, а саме, не підписано та не повернено позивачу виставлений останнім акт від 30.09.2019 № 19568331 наданих послуг (виконаних робіт) на суму 1699 грн. 12 коп. з ПДВ та не оплачено відповідний рахунок від 30.09.2019 № 19568331 на суму 1699,12 грн. з призначенням "Відшкодування сплати податку за земельну ділянку з 01.01.2019 по 06.09.2019 року, № 49-р від 17.08.2016", виставлений позивачем у зв`язку з припиненням дії договору оренди.

Вказані вище рахунок та акт надіслані позивачем ТОВ "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" разом із супровідним листом від 15.10.2019 № 03/1305, що підтверджується відповідним фіскальним чеком АТ "Укрпошта" від 15.10.2019 №ФН та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №733 з відміткою про отримання представником відповідача 22.10.2019.

За твердженням позивача вказаний рахунок відповідачем оплачений не був, акт не підписано, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Правовідносини сторін врегульовано наступними нормами права. У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З положень ст. 77, 78 ГПК України слідує, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом зі змісту укладеного сторонами договору, стягнення за яким є предметом спору в даній справі, вбачається, що його укладено з метою врегулювання відносин сторін щодо відшкодування (компенсації) орендарем балансоутримувачу сплати податку за земельну ділянку під об?єктом оренди за згаданим вище договором оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ, при цьому строк дії даного договору визначений саме строком дії договору оренди, з яким він нерозривно пов?язаний. Разом з тим в матеріалах справи відсутній договір оренди державного нерухомого майна від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ, що унеможливлює встановлення факту його чинності у спірний період, та відповідно встановлення чинності договору від 17.08.2016 №49-Р, стягнення за яким є предметом позовних вимог у даній справі. Також як вірно зазначено судом першої інстанції в матеріалах справи відсутній обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми, а тому судом цілком обґрунтовано на підставі вище наведених норм права відмовлено у задоволенні позовних вимог ДП "Миколаївський морський торговельний порт" через їх недоведеність останнім.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно вдався до аналізу строку дії договору оренди від 22.07.2016 № РОФ-1146-ІІ, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки для перевірки обґрунтованості позовних вимог необхідним є встановлення чинності договору, за яким вони виникли, при цьому таким договором є саме зазначений договір оренди, який в матеріалах справи відсутній.

Твердження апелянта про те, що неправомірним є висновок місцевого господарського суду щодо ненадання позивачем обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми, колегією суддів також відхиляються, оскільки в матеріалах справи відсутній підписаний між сторонами акт виконаних робіт від 30.09.2019 №19568331, а відтак обгрунтування такого розрахунку покладається саме на позивача.

Таким чином заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду.

Слід зазначити, що враховуючи приписи ст. 269 Господарського процесуального кодексу України щодо меж апеляційного перегляду, а також закріплений ст. 14 Кодексу принцип диспозитивності, перегляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку здійснено в межах вимог заявника апеляційної скарги.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2020 у справі №915/1193/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" - без задоволення.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2020 у справі №916/1193/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" - без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено 26.02.2021 о 14.40.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.