ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 березня 2021 року Справа № 903/972/20

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Остапук Юлія Володимирівна

за участю представників сторін:

від позивача: Метенко Т.І. - довіреність №4 від 21.01.2021

від відповідача: Ворошик С.О. - довіреність №20/11 від 20.11.2020, Масич І.В. - договір на надання адвокатських послуг №29/01/21 від 29.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/972/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.КОМОДІТІЗ" до Приватного акціонерного товариства "Гнідавський цукровий завод" про стягнення 13 901 982,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.КОМОДІТІЗ" надіслало на адресу суду позов до Приватного акціонерного товариства "Гнідавський цукровий завод" про стягнення 13482614,88грн.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору постачання природного газу №К-ПГ-С/20-09/38 від 28.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.12.2020 позовну заяву ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ" до ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" про стягнення 13482614,88 грн. залишено без руху.

28.12.2021 ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" подало до суду клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

31.12.2020 позивач надіслав на адресу суду заяву про усунення недоліків, якою долучив до матеріалів справи докази сплати судового збору в сумі 202239,22 грн., а також копію заяви-приєднання відповідача №094200АСІААР016 від 01.01.2016 до умов типового договору на розподіл природного газу, копію листа АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" про надання відповіді №43003.2-ЛВ-3348-1220 від 30.12.2020,акти приймання-передачі природного газу№ВЛ00034824 від 31.10.2020 та №ВЛ00036380 від 30.11.2020 укладених між АТ "Волиньгаз" та ПрАТ "Гнідавський цукровий завод".

Ухвалою суду від 06.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

26.01.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову про стягнення боргу відмовити.

02.02.2021 представник позивача в судовому засіданні подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" на користь ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ":

-пеню за прострочення строків підписання/повернення акту приймання-передачі природного газу у жовтні 2020 в сумі 256 682,58 грн.;

- за прострочення оплати за поставлений газ у жовтні 2020 року: пеню - 20 158,50 грн.,

інфляційні втрати - 24 741,91грн., 3% річних - 5 039,62 грн.

- за прострочення оплати за поставлений газ у листопаді 2020 року: суму основної заборгованості - 12 603 405,23 грн., пеню- 169 887,00 грн., 3% річних - 42 471,75 грн., інфляційні втрати - 52 852,99 грн.

- пеню за прострочення строків підписання/повернення акту приймання-передачі природного газу у листопаді 2020 р. в сумі 726 743,02грн.

- суму сплаченого позивачем судового збору.

Ухвалою від 02.02.2021 суд відмовив в задоволенні клопотання про колегіальний розгляд справи.

Суд протокольною ухвалою від 02.02.2021 оголосив перерву до 09.02.2021.

ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" 09.02.2021 подало до суду клопотання про продовження строку на подання додаткових доказів, відзиву на заяву про уточнення позовних вимог та відкладення підготовчого судового засідання.

Протокольною ухвалою від 09.02.2021 суд прийняв заяву про уточнення позовних вимог та долучив її до матеріалів справи, продовжив строк для подання додаткових доказів, відзиву на заяву про уточнення позовних вимог та відклав розгляд підготовчого засідання.

15.02.2021 відповідач подав до суду відзив на заяву про уточнення позовних вимог.

Протокольною ухвалою від 23.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.03.2021.

В судовому засіданні представник позивача просить суд позов задовольнити повністю, з підстав викладених в позові та заяві про уточнення позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнають та просять суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

1. Виклад обставин справи.

Як слідує з матеріалів справи, 28.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.КОМОДІТІЗ" (далі - ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ", Постачальник, Позивач) та Приватним акціонерним товариством "Гнідавський цукровий завод" (далі - ПрАТ "Гнідавський цукровий завод", Споживач, Відповідач) укладено договір постачання природного газу № К-ПГ-С/20-09/38 (далі - договір, а.с.6-9).

Відповідно до умов Договору ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ" зобов`язався передати у власність Споживача, а Споживач - прийняти, спожити та оплатити на умовах цього Договору газ природний.

Згідно до пунктів 1.3. та 2.1. Договору обсяг газу, який Постачальник зобов`язується передати, а Споживач прийняти, спожити та оплатити, планова ціна за 1000 мЗ та планова вартість газу для кожного розрахункового періоду - газового місяця (місяць постачання, місяць передачі, звітний місяць) - погоджується Сторонами у відповідній Додатковій угоді до Договору.

Оплата вартості газу за кожен місяць постачання (звітний місяць), проводиться на умовах, зазначених у Договорі та Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даного Договору (п.2.9.). А остаточні розрахунки за фактично поставлений газ у газовому місяці здійснюється Споживачем за остаточною ціною та остаточною вартістю газу до 18-го числа місяця, наступного за газовим місяцем (місяцем поставки газу), якщо інший строк не погоджено Сторонами у відповідній Додатковій угоді до Договору (п.2.8.).

Також Договором (п.1.6.) встановлено, що обсяги газу, що визначені відповідно до п. 1.3. Договору, є плановими та можуть змінюватися Сторонами шляхом коригування, у тому числі впродовж поточного газового місяця виключно за наявності "Заявки на коригування планових?

Відповідно до п.3.3 договору, передача фактичного обсягу газу за звітний місяць оформляється сторонами актом прийому-передачі газу.

Пунктом 4.3.6. Договору встановлено порядок визначення Сторонами фактичного обсягу споживання, а саме: до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим (газовим), Споживач має надати Постачальнику копію відповідного акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.

На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГТС Постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником Постачальника.

Протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу від Постачальника Споживач зобов`язаний повернути один примірник оригіналу, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі Газу. У разі не повернення Споживачем переданого йому Постачальником акту прийому-передачі Газу (фактично переданого Газу), або відсутності вмотивованої відмови Споживача від підписання відповідного акту у цей же строк, такий акт вважається підписаним, а Газ переданий Споживачу.

За порушення Сторонами умов п.3.3. та/або п.4.1.3 та/або п.4.3.6 Договору відповідно, а саме, за ухилення від підписання та/або надання відповідній Стороні Актів приймання-передач і Газу у передбачені Договором строки, - винна Сторона сплачує на користь іншої Сторони пеню у розмірі 0,1% від вартості фактично переданого Газу за кожний день такого прострочення (п.5.2 договору).

Відповідно до п.5.3 договору, за порушення грошових зобов`язань (умов та строків розрахунків) згідно Договором, винна Сторона сплачує на користь іншої Сторони, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, - пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу.

За порушення Споживачем грошових зобов`язань за Договором (п.4.3.3. та/або п.4.3,12. та/або п.4.3.13. Договору), Постачальник має право зменшити обсяг поставки Газу до рівня фактичних платежів, або не передавати/припинити Газ Споживачу, або розірвати Договір в односторонньому порядку і, відповідно, повернути Споживачу суму перерахованих ним коштів в рахунок оплата обсягу Газу, за виключенням нарахованих Постачальником господарських санкцій (п.5.4.договору).

Згідно п.п. 8.5.-8.6. договору, сторони використовують для обміну податковими накладними програмне забезпеченій "М.E.DoclS", а також Сторони повинні забезпечити доступ до мережі Інтернет.

Всі повідомлення, заявки, графіки, які стосуються інформації щодобового та місячного балансування, їх коригування, вважаються наданими Споживачем належним чином, якщо вони оформленні уповноваженими особами Споживача та:

-передані в оригіналі Постачальнику під розпис та/або

- надіслані уповноваженими особами Споживача електронною поштою на адреси уповноважених осіб Постачальника.

-уповноваженими особами Постачальника є:

(ПІБ): ОСОБА_1 , тел.: НОМЕР_1 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-уповноваженими особами Споживача є: -------------------------.

2. Джерела права.

Відповідно до ст.144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки, а також чинного законодавства на підставі оформлених відповідно до умов договорів видаткових накладних.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд встановив, що в даному випадку відносини між ТОВ "Ю.Комодітіз" та ПАТ "Гнідавський цукровий завод" носять договірний характер, укладений між ними договір постачання природного газу № К-ПГ-С/20-09/38 від 28.09.2020 недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

3. Щодо постачання та оплату природного газу за жовтень місяць у 2020 році.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2020 сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору (т.1, а.с.12), якою визначили плановий обсяг природного газу 2850,000/тис.м3 для поставки періоду жовтня 2020 року за ціною 5 813,94 грн. за 1000 м3 природного газу загальною вартістю 16 569 729,00 грн. з ПДВ.

Зазначеною Додатковою угодою № 1 встановлено наступний порядок оплати (п.4 додаткової угоди):

- 30% від вартості планових обсягів газу - по 10 жовтня 2020 року;

- 30% від вартості планових обсягів газу - по 20 жовтня 2020 року;

- 30% від вартості планових обсягів газу - по 30 жовтня 2020 року.

Остаточні розрахунки за фактично поставлений газ здійснюється споживачем з постачальником за остаточною ціною та остаточною вартістю газу до 18 числа місяця наступного за газовим місяцем.

Позивачем підписано та скріплено печаткою рахунок від 08.10.2020 №К-ПГ-С/20-09/38-1020 (т.1, а.с.14).

31.10.2020 сторонами підписано приймання-передачі природного газу, у відповідності до якого фактичний обсяг газу, спожитого Відповідачем в жовтні 2020 року, становив 2758,18285 тис.мЗ, загальна вартість якого становила 16 042 661,63 грн. (т.1, а.с.24).

Взаємні зобов`язання сторін за Додатковою угодою №1 від 28.09.2020 до договору поставки виконано повністю: позивачем здійснено поставку природного газу в обсязі 2758,18285 тис. куб.м, природного газу, а відповідачем сплачено позивачу повну вартість спожитого у жовтні 2020 року природного газу на загальну суму 16 042 661,63 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №27001 від 09.10.2020 на суму 8900493,44грн., №27342 від 26.10.2020 на суму 725000,00 грн., №27357 від 27.10.2020 на суму 316344,40 грн., №27605 від 10.11.2020 на суму 4900000,00 грн., №27645 від 11.11.2020 на суму 1200823,79 грн.(т.1, а.с.54-58).

Разом з тим, позивач доводить, що зі сторони відповідача є факт прострочення платежів по додатковій угоді №1 та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 5039,62 грн., інфляційні втрати в розмірі 24741,91 грн. та пеню в сумі 20158,50 грн. (розрахунок: т.2, а.с.22).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у певні періоди заборгованості по оплаті стало підставою для нарахування пені за прострочку виконання грошових зобов`язань, а також інфляційних та процентів річних, та звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Якщо у договорі виконання грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, "до" настання певного терміну (ч. 2 ст. 252 ЦК), то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну.

Водночас, коли у тексті договору виконання грошового зобов`язання визначено "по" або "включно до", то останнім днем виконання такого зобов`язання є саме цей день.

Судом встановлено, що позивачем в періоді нарахування пені та 3% річних невірно визначено кількість днів прострочення, що також знайшло своє відображення при перевірці суми нарахування за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН".

Суд перевіривши методику та правильність розрахунків позивача щодо нарахування 3% річних та пені, погоджується з ними частково, а саме.

Щодо розрахунку пені.

- за період з 21.10.2020 по 25.10.2020 на суму 1041343,96 грн. розмір пені становить 1707,12 грн.;

- за період з 26.10.2020 по 26.10.2020 на суму 316343,96 грн. розмір пені становить 103,73 грн.;

- за період з 31.10.2020 по 09.11.2020 на суму 4970918,70 грн. розмір пені 16298,09 грн.;

- за період з 10.11.2020 по 10.11.2020 на суму 1200824,23 грн. розмір пені становить 393,71 грн.

Щодо нарахування 3% річних.

- за період з 21.10.2020 по 25.10.2020 на суму 1041343,96 грн. розмір 3% річних становить 426,78 грн.;

- за період з 26.10.2020 по 26.10.2020 на суму 316343,96 грн. розмір 3% річних становить 25,93 грн.;

- за період з 31.10.2020 по 09.11.2020 на суму 4970918,70 грн. розмір 3% річних становить 4074,52 грн.;

- за період з 10.11.2020 по 10.11.2020 на суму 1200824,23 грн. розмір 3% річних становить 98,43 грн.

Суд вважає, що останні підставні та підлягають до часткового задоволення в сумі 4625,66 грн. - 3% річних та 18502,64 грн. пені, в іншій частині стягнення пені в розмірі 1655,86 грн. та 3% річних в розмірі 413,96 грн. слід відмовити, оскільки останні безпідставно нараховані (т.2, а.с.201-202).

Щодо нарахування інфляційних втрат, судом встановлено наступне.

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо - з 16 по 31 число - вона індексується починаючи з наступного місяця.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за період прострочки.

При зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Таким чином, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 відступила від висновків касаційного суду у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13 (№ в ЄДРСР 82068158) та від постанови Верховного Суду від 14.01.2020 по справі № 924/532/19 (№ в ЄДРСР 86998951) про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах.

Отже, розмір інфляційних втрат підтверджений матеріалами справи та підлягає до задоволення в сумі 24741,91 грн. невиконання грошового зобов`язання по додатковій угоді №1 (т.2, а.с.203).

Однак, оскільки, суд не може вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог, то розрахунок здійснюється в межах періодів та сум визначених позивачем.

4. Щодо порушення строків підписання акту приймання-передачі природного газу за жовтень місяць у 2020 році.

Відповідно до умов п.4.3.6 договору, Споживач зобов`язаний протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі від Постачальника повернути один примірник оригіналу, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу. У разі не повернення Споживачем переданого йому Постачальником акту прийому-передачі газу або відсутності вмотивованої відмови Споживача від підписання відповідного акту у цей же строк, такий акт вважається підписаним, а газ переданий Споживачу.

Пунктом 5.2. Договору передбачена відповідальність Сторін за порушення умов п.3.3. та/або 4.1.3. та/або 4.3.6 Договору відповідно, а саме, за ухилення від підписання та/або надання відповідній Стороні Актів приймання-передачі газу у передбачені Договором строки, винна Сторона сплачує на користь іншої Сторони пеню у розмірі 0,1% від вартості переданого газу за кожний день такого прострочення.

Як стверджує позивач, Акт прийому-передачі природного газу у жовтні 2020 року на загальну вартість 16 042 661,63 грн. підписаний Позивачем та отриманий Відповідачем на його електронну адресу 06.11.2020.

Позивач вважає, що відповідач повинен був підписати даний акт та повернути один екземпляр на електронну адресу Позивача до 08.11.2020 року включно.

Натомість підписаний зі сторони Споживача акт прийому-передачі природного газу за жовтень 2020 року був надісланий Відповідачем на електронну адресу ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ" лише 08.12.2020.

Оригінал Акту приймання-передачі природного газу за жовтень 2020 року (у паперовому вигляді) у 2 екземплярах направлений Позивачем на адресу Відповідача 19.11.2020 та отриманий останнім 21.11.2020 (кур`єрською службою "Нова пошта").

У зв`язку із цим, враховуючи абз.3 п.4.3.6 Договору, Відповідач повинен був надіслати (повернути) такий акт на адресу Позивача не пізніше 23.11.2020 включно.

Натомість, Відповідач надіслав (повернув один підписаний екземпляр) вищевказаний акт Позивачу тільки 09.12.2020.

Наявним є факт прострочення зі сторони Відповідача строків підписання/повернення акту приймання-передачі природного газу у жовтні 2020 Позивачу.

Позивач стверджує, що недотримання Відповідачем умов Договору щодо строків оформлення актів приймання передачі природного газу за жовтень 2020 року, здійснив прострочення виконання такого зобов`язання на 16 календарних днів (з 24.11.2020р. по 09.12.2020 включно).

Відповідно до п.5.9. Договору пеня передбачена розділом 5 Договору, нараховується за увесь період прострочення виконання зобов`язань за Договором.

Позивачем, відповідно до п.5.2. Договору нараховано пеню за таке порушення у наступному порядку:

Вартість фактично переданого природного газу у жовтні 2020 року по Договору згідно із відповідним актом - 16 042 661,63 грн.

Строк прострочення підписання/повернення акту - 16 календарних днів (з 24.11.2020 по 09.12.2020 включно).

Пеня - 0,1 відсотка від вартості фактично переданого газу 16 042 661,63 грн.

Сума пені склала: 256 682,58 грн. = 16 042 661,63 грн. х 0,1% х16

Суд, врахувавши доводи позивача, прийшов до наступного висновку.

Відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Стаття 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачає, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, хто саме відправляй та хто отримував електронні листи, а також зміст вкладених до них файлів.

Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправника та отримувача повідомлення, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

Зазначене відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 24.09.2019 у справі №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19.

Відповідно до статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1-3 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Таким чином, подані позивачем до суду скріншоти, з огляду на положення ст.96 ГПК України, не дають змоги встановити обставини, що мають значення для справи, а роздруківки електронної переписки не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, а тому не можуть бути врахововані як належні докази при прийнятті рішення судом.

Окрім того, судом враховано, що у договорі поставки, укладеному між сторонами, не наведено умов щодо можливості електронного листування під час його виконання, а також щодо погодження між сторонами відповідних адрес для електронного листування та переліку осіб, уповноважених вести зазначене листування.

Пунктом 8.6. договору поставки передбачено можливість надсилання лише повідомлень, заявок, графіків, які стосуються інформації щодобового та місячного балансування, їх коригування. У цьому ж пункті зазначено уповноважену особу на таке листування: ОСОБА_1 та електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча надані позивачем скріншоти містять зовсім інші електронні адреси та осіб.

При цьому, між позивачем і відповідачем не було договірної домовленості про ведення ділової переписки та відправлення договорів, додаткових угод, актів приймання-передачі на конкретні електронні адреси, у договорі відсутня офіційна електронна адреса, що вказувалася б відповідачем для офіційного листування.

Крім того, у наданих позивачем роздруківках електронних листів зазначені електронні адреси, які відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як позивача так і відповідача.

Як вже зазначалося вище, пунктом 4.3.6. договору поставки передбачено, що протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу від постачальника, споживач зобов`язаний повернути один примірник оригіналу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі Газу.

Отримавши згідно супровідного листа позивача №242-12/20 від 07.12.2020 Акт приймання-передачі природного газу за жовтень 2020 року, після підписання його відповідачем було повернуто позивачу та отримано ним 09 грудня 2020 року, про що ним зазначено в позовній заяві.

Як слідує з тверджень позивача, уся документація направлялась ним на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3, яка не є офіційною електронною адресою відповідача.

Позивач в судовому засіданні та в уточненій позовній заяві і сам не визнає факт обміну підписаними скан-копіями документів за допомогою електронного зв`язку за належний спосіб та доводить, що акт за жовтень був направлений позивачем 19.11.2020 кур`єрською службою "Нова пошта"(т.1, а.с.33)

Однак, посилання позивачем на експрес-накладні кур`єрської служби 'Нова пошта", як на доказ надсилання та отримання відповідних документів, судом не береться до уваги, оскільки вони не містять опису направлених документів.

Як слідує з матеріалів справи, позивач 07.12.2020 (т.1, а.с.37-38) надіслав відповідачу акт приймання-передачі природного газу у жовтні 2020.

09.12.2020 відповідач надіслав на адресу позивача підписаний акт приймання-передачі природного газу у жовтні 2020, що не заперечується представником позивача в судовому засіданні.

Отже, відповідач у відповідності до п.4.3.6 договору, протягом двох днів з дня отримання акта за жовтень 2020, підписав останній та направив позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у стягненні з відповідача пені за прострочення строків підписання/повернення акту приймання-передачі природного газу у жовтні 2020 в сумі 256682,58 грн.

5. Щодо постачання та оплату природного газу за листопад місяць у 2020 році.

З доводів позивача слідує, що за попередньою усною домовленістю сторін, 28.10.2020 ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ" надало на розгляд споживача проект Додаткової угоди №2 (датований 22.10.2020) на постачання природного газу в листопаді 2020 року з електронної адреси Позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на електронну адресу Відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відповідно до наданого для погодження проекту Додаткової угоди №2 до Договору плановий обсяг постачання Позивачем (як діючим Постачальником) у листопаді 2020 року становив 2850 тис.мЗ.

Такий плановий обсяг природного газу визначено у проекті відповідної Додаткової угоди №2 на підставі попередньої усної домовленості уповноважених представників Сторін Договору.

За даним проектом Додаткової угоди №2 визначено ціну 1 тис.мЗ природного газу - 6813,90 грн. (з ПДВ).

Як стверджує позивач, після усного погодження між Постачальником та Споживачем, Позивачем 30.10.2020 підготовлено та направлено з електронної адреси ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ" (ІНФОРМАЦІЯ_2) на електронну адресу відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_3) скорегований проект Додаткової угоди №2. За даним проектом планові обсяги поставки природного газу Відповідачу в листопаді 2020 року склали 2750тис.мЗ.

При цьому ціна природного газу за 1 тис.мЗ не змінена та становила 6 813,90 грн. (з ПДВ).

В свою чергу, відповідно до п.3 проекту Додаткової угоди №2 до Договору загальна вартість природного газу, у зв`язку із зменшенням загального планового обсягу на 100 тис.куб.З, склала 18 738 225,00 грн. (з ПДВ).

За п.4 проекту Додаткової угоди №2 до Договору оплата планової вартості газу по цій Додатковій угоді повинна була здійснюватися у наступному порядку:

- 30% - в сумі 5 621 467,50 грн. - по 10 листопада 2020 року;

- 30% - в сумі 5 621 467,50 грн. - по 20 листопада 2020 року;

- 30% - в сумі 5 621 467,50 грн. - по 30 листопада 2020 року;

При цьому, відповідно до п.2.6. Договору та п.6 проекту Додаткової угоди №2 остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється - до 18 грудня 2020 року.

31.10.2020 Відповідачем з електронної адреси ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на електронну адресу Позивача (ІНФОРМАЦІЯ_1) направлено Заявку - Таблиця номінацій/реномінацій із визначеним плановим обсягом споживання природного газу у розмірі 2 750 тис.мЗ. та із зазначеним планових подобових обсягів споживання у листопаді 2020 року Споживачем природного газу.

Такий порядок надсилання заявок, графіків поставки, подобового та місячного балансування повністю узгоджується із п.8.6. Договору, згідно із яким всі повідомлення, заявки, графіки, які стосуються інформації щодобового та місячного балансування, їх коригування, вважаються наданими Споживачем належним чином, якщо вони оформлені уповноваженими особами Споживача та надіслані уповноваженими особами Споживача електронною поштою на адреси уповноважених осіб Постачальника. Уповноваженою особою Постачальника в Договорі визначено ОСОБА_1 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач, як Постачальник природного газу для Споживача на листопад 2020 року, що підтверджується інформацією з Платформи Оператора газотранспортної системи (ТОВ "Оператор ГТС", надалі - Оператор ГТС) відповідно до поданих номінацій почав здійснювати фактичне постачання природного газу Відповідачу (як Споживачу) відповідно до умов Договору, діючих Кодексу Газотранспортної системи (Кодекс ГТС) та Правил Постачання природного газу (Правила), які затверджені постановами Національної комісії з регулювання енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Постачання газу здійснювалося відповідно до поданих Споживачем заявок - згідно подобових обсягів споживання у листопаді 2020 року та з урахування щоденних скоригованих даних (заявок) Споживача щодо обсягів поставки природного газу (таблиці номінацій/реномінацій) у період з 01 по 30.11.2020 включно.

При цьому, позивач вважає, що з дати відправлення Позивачем проекту Додаткової угоди №2 та протягом усього місяця споживання природного газу (листопад 2020 року) зі Сторони Відповідача не було направлено жодних повідомлень на даний проект Додаткової угоди №2, у тому числі щодо заперечень проти ціни, вартості, обсягів поставки та умов оплати (умови оплати були визначені ідентично умовам оплати згідно укладеної Сторонами Додаткової угоди №1 від 28.09.2020 до Договору за газ на жовтень 2020 року).

У свою чергу, для оплати планових обсягів природного газу за листопад 2020 року по Договору (згідно із вартістю, визначеною відповідно до проекту Додаткової угоди №2) Позивач 05.11.2020 надіслав з електронної адреси ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ" ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну адресу Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 рахунок на сплату від 05.11.2020 № К-ПГ-С/20-09/38-1120 про оплату планового обсягу природного газу за листопад 2020 року на суму 18 738 225,00 грн.

Дана сума розрахована із планового обсягу споживання природного газу за листопад 2020 року у розмірі 2750 тис.мЗ (який сформований та поданий безпосередньо Відповідачем, як Споживачем) за ціною 1тис.мЗ - 6 813,90грн. (з ПДВ):

18 738 225,00 грн. = 6 813,90грн. х 2 750тис.мЗ

Позивач вважає, що відповідач не дотримуючись строків розрахунків, за проектом Додаткової угоди №2, та виставленого Позивачем рахунку від 05.11.2020 року № К-ПГ-С/20-09/38-1120 в оплату поставки газу листопада здійснив такі платежі:

13.11.2020 - 1 200 000,00 грн. згідно із платіжним дорученням № 27700;

19.11.2020 - 2 000 000,00 грн. згідно із платіжним дорученням № 27756;

20.11.2020 - 1 000 000,00 грн. згідно із платіжним дорученням № 33;

24.11.2020 - 500 000,00 грн. згідно із платіжним дорученням № 60 (т.1, а.с.59-62).

Отже, станом на дату подачі Позову Відповідачем сплачено кошти за поставлений йому Позивачем природний газ у листопаді 2020 року на суму 4 700 000,00 грн. в т.ч. ПДВ.

В подальшому, Позивач, враховуючи не оформлення належним чином (не підписано та не скріплено печаткою) Відповідачем Додаткової угоди №2 до Договору, 19.11.20 направив на адресу Споживача два примірника підписаної зі сторони ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ" вказаної Додаткової угоди №2 та акт приймання передачі природного газу за жовтень 2020 року у 2-екз. (в оригіналі в паперовому вигляді) кур`єрською службою "Нова пошта" (експрес-накладна № 1816), які отримані Відповідачем 20.11.2020 року (ст.1, а с.33).

Однак, посилання позивачем на експрес-накладні кур`єрської служби "Нова пошта", як на доказ надсилання та отримання відповідних документів, судом не береться до уваги, оскільки вони не містять опису направлених документів.

07.12.2020 Позивач відповідно до листа-вимоги №118-12/12 від 04.12.2020 (т.1, а.с.34-35) звернулося до Відповідача із вимогою про, зокрема, підписання та повернення одного екземпляру Додаткової угоди №2 до Договору та акту приймання-передачі природного газу за жовтень 2020, які були надіслані з листом повторно. Також відповідно до листа-вимоги Позивач вимагав від Відповідача у строк до 08.12.2020 погасити заборгованість за плановий обсяг природного газу листопада 2020 року відповідно до умов Додаткової угоди №2. А саме заборгованість у сумі 12 164 402,50грн.

07.12.2020 Позивачем відповідно до листа 242-12/20 (а.с.37-38) надіслано на адресу Споживача проект Додаткової угоди №2 до Договору (у 2-х оригінальних екз.) для підписання Відповідачем та повернення одного екземпляру Позивачу.

На виконання умов Договору Постачальником, відповідно до даних з платформи Оператора ГТС (як то передбачено абз.2 п.4.3.6 Договору), після встановлення фактичних обсягів споживання у листопаді 2020 року природного газу Споживачем, 07.12.2020 року сформовано та надіслало Відповідачу для узгодження підписаний зі свого боку Акт прийому-передачі природного газу за листопад 2020 року (надалі - Акт) шляхом його надсилання з електронної адреси ТОВ "Ю.КОМОДІТІЗ" ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, зазначений Акт разом із Актом звірки взаємних розрахунків направлений на адресу Відповідача згідно листа від 08.12.2020р. №243-12/20 (т.1, а.с.41-46).

У зв`язку із порушенням Відповідачем строків оплати за поставлений природний газ, Позивач, керуючись Главою 7 Розділу IV Кодексу газорозподільних систем (Кодекс ГРМ), затвердженого Постановою НКРЕКП та Порядку пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам (крім населення)", затвердженого Постановою КМУ від 08.12.2006р. №1687,09.12.2020р. надіслав Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання №1 від 09.12.2020 та супровідний лист від 09.12.2020р. №376-12/20 (т.1, а.с.47-50).

В свою чергу, Відповідач згідно із листом "Про розгляд вимоги" №532 від 10.12.2020 зазначив, що плановий обсяг споживання природного газу по Договору на листопад 2020 року в обсязі 2 750тис.м.З; підтвердив проведення оплати за газ звітного місяця - листопада 2020 року на суму 4 700 000,00грн. згідно із рахунком Позивача від 05.11.2020р. № К-ПГ-С/20-09/38-1120.

Заперечив проти розрахунку ціни та загальної вартості природного газу відповідно до умов Додаткової угоди №2; Заперечив проти узгодження порядку розрахунку відповідно до проекту Додаткової угоди №2. При цьому, визнав діючою умову Договору щодо дати проведення остаточних розрахунків за звітний місяць поставки газу - листопад 2020р., а саме - до 18.12.2020.

Запропонував узгодити ціну в межах середньозваженої ціни реалізації природного газу відповідно до даних ТБ "Українська Енергетична біржа".

В подальшому, Відповідач у листі від 15.12.2020 №537 (т.2, а.с.152-158 зазначив, що відповідачем підписано акт приймання-передачі природного від 31.10.2020 (за газовий місяць жовтень 2020 року) та направлений Позивачу.

Відповідач відмовляється від підписання акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2020 за звітний місяць постачання природного газу - листопад 2020 року. Підставою цього є, з однієї сторони погодження фактичних обсягів споживання газу, а з іншої - непогодження умов Додаткової угоди №2 щодо ціни та розрахунку загальної вартості спожитого у листопаді 2020 року природного газу у межах діючого Договору.

Визначив свою позицію щодо можливого порядку визначення ціни природного газу за даними УЕБ, плюс вартість послуг транспортування (вартість замовлення Постачальником потужності).

В свою чергу, Позивачем направлено на адресу Відповідача, у відповідь на лист від 15.12.2020 №537, письмову відповідь (лист №29.12.2020р. №257/03-12/20), (т.2, а.с.159-161).

Згідно із даною відповіддю Позивач зазначив про недобросовісні дії Споживача в частині порядку та умов здійснення постачання (споживання) природного газу щодо не узгодження Додаткової угоди №2 та, відповідно, не погодження останнім ціни, загальної вартості та умов оплати природного газу листопада 2020 року.

Крім того, Позивачем наголошено на порушені Відповідачем умов Договору (п.4.3.7.) щодо обов`язковості підписання надісланого Постачальником акту звірки взаємних розрахунків по Договору. Такий стан речей негативно впливає на забезпечення зі сторони Позивача належного ведення бухгалтерського обліку відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Разом з тим, докази надіслання відповіді позивача у матеріалах справи відсутні.

Позивачем визнається той факт, що зважаючи на неузгодженість договірної ціни на газ, її ціна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари на момент укладення договору. Однак, позивачем при цьому не враховано, що так і не укладено Додаткову угоду №2 до договору поставки, а тому намагання позивача зафіксувати ціну станом на 30-31.10.2020 суперечить фактичним обставинам справи.

Пропозиція позивача про визначення ціни газу на момент подання відповідачем заявки на поставку природного газу у листопаді 2020 року (31.10.2020) не приймається судом до уваги, оскільки вказана заявка визначає лише плановий обсяг споживання газу у поточному місяці з подобовим розподілом його споживання та не містить жодної цінової інформації. Позивач безпідставно ставить в залежність визначення ціни газу від дати подання відповідачем заявки на обсяг газу.

Позивач не взяв до уваги, що направлений ним проект Додаткової угоди №2 до договору поставки містить дату складання документа - 22.10.2020, а тому зафіксована в ньому ціна та вартість природного газу не відповідала ні рівню цін станом на 30-31.10.2020, ні рівню середньозваженої ціни газу місячного ресурсу за даними Товарної біржі "Українська енергетична біржа".

Позивач стверджує у своїй заяві про уточнення позовних вимог про те, що формування ціни природного газу на листопад 2020 року повинно здійснюватися відповідно до середньозваженої ціни місячного ресурсу - листопада 2020 року.

Разом з тим, позивачем не доведено, які критерії визначення позивачем договірної ціни на природний газ у листопаді 2020 року, а також відсутність єдиного механізму ціноутворення на природний газ викликають сумнів у їх прозорості і обґрунтованості та є проявом як непослідовності у своїх діях, так і недобросовісної поведінки по відношенню до своїх контрагентів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вартість спожитого у листопаді 2020 року природного газу, необхідно здійснити, виходячи з середньозваженої ціни газу місячного ресурсу листопада 2020 року, яка становить 6039,92 грн. за тис. куб.м, з ПДВ за умовами післяплати.

У відповідності до Висновку за результатами цінового моніторингу В-190 від 11.02.2021 (т.2, а.с.184), складеного експертом Волинської торгово-промислової палати Дзятко М.А., середньозважена ціна газу місячного ресурсу листопада 2020 року становить 6039,92 грн. за тис. куб.м, з ПДВ за умовами післяплати. Крім того, за результатами дослідження експертом встановлено, що протягом листопада 2020 року ціни на природний газ мали тенденцію до зниження.

Вказана вище ціна природного газу підтверджується також інформацією, отриманою на офіційному сайті Товарна біржа "Українська енергетична біржа" https://www.ueex.com.ua/ (т.2, а.с.185-189).

Окрім того, згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті ДП "Держзовнішінформ" зазначено: "За результатами електронних біржових торгів на ТБ "Українська енергетична біржа", природній газ подешевшав у листопаді 2020 р. Середньозважені ціни на природний газ ресурсу листопада 2020 р. впали за місяць на 8%."

У своєму листі №3304-04/54265-06 від 11.12.2018 "Щодо розрахунку ціни на природний газ" Мінекономрозвитку наголошує на тому, що "інформація про котирування, може надаватися суб`єктами, як безпосередньо міжнародними агентствами так і наприклад ДП "Держзовнішінформ", Торгово-промисловою палатою України та іншими суб`єктами, які володіють інформацією про котирування".

Отже, застосування середньозваженої ціни саме за підсумками місяця буде справедливим підходом для встановлення рівня звичайних цін на природний газ у конкретний період часу його споживання.

Таким чином, у відповідності до проведених перерахунків, вартість спожитого у листопаді 2020 року природного газу становить:

обсяг природного газу - 2 520,93227 тис. м. куб.;

ціна природного газу - 6 039,92 грн. з ПДВ за тис. м. куб. (за умовами післяплати);

тариф на транспортування природного газу - 163,89 грн. з ПДВ та коефіцієнтом 1,1 за кожну тис.м.куб. природного газу;

ціна природного газу з тарифом на транспортування - 6 203,81 грн. з ПДВ;

15 639 384,83 грн. = 2 520,93227 х 6 203,81

розмір основної заборгованості становить:

10 939 384,83 грн. = 15 639 384,83 грн. - 4 700 000,00грн. (вартість оплаченого газу).

В нарахуванні 1 664 020,40 грн. слід відмовити, оскільки заявлені безпідставно.

Отже, оскільки Додаткова угода №2 до договору поставки не підписана, то не можна вважати укладеною, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/ 16-ц.

Відповідно до ст.ст. 180, 189 ГК України, ціна є однією з істотних умов договору. За умови недосягнення згоди сторін щодо ціни в господарському договорі він стає неукладеним та не породжує прав та обов`язків сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", п. 5 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Ціна постачання природного газу, відповідно до підпункту 8 пункту 5 розділу II Правил постачання природного газу, є істотною і обов`язковою умовою для договору постачання природного газу. Підпунктом 18 цього ж пункту передбачено, що усі умови поставки природного газу за договором мають бути справедливими та добре відомими заздалегідь. У будь-якому випадку вся відповідна інформація має бути надана споживачеві до укладення договору.

Споживачу має бути надане належне повідомлення постачальника про намір змінити умови договору постачання природного газу, при цьому споживач має бути повідомлений про його право відмовитись від запропонованих змін. Таке повідомлення має бути надане споживачеві не пізніше ніж за 30 днів до запланованого набрання чинності такими змінами Споживачі мають право відмовитися від договору, якщо вони не приймають нові умови, повідомлені постачальником.

Однак, позивачем у вказаний строк не було повідомлено відповідача про нову ціну на природний газ у листопаді 2020 року.

Щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат судом враховано наступне.

Після отримання відповідачем акту приймання-передачі природного газу за листопад 2020, відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання.

Отже, не може бути задоволена позовна вимога про стягнення пені, 3% та інфляційних втрат за порушення строків розрахунків за спожитий природний газ у листопаді 2020 року з підстав відсутності між сторонами підписаної додаткової угоди №2.

6. Щодо порушення строків підписання акту приймання-передачі природного газу за листопад місяць у 2020 році.

Відповідно до умов п.4.3.6 Договору Споживач зобов`язаний протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі від Постачальника повернути один примірник оригіналу підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу. У разі не повернення Споживачем переданого йому Постачальником акту прийому-передачі газу або відсутності вмотивованої відмови Споживача від підписання відповідного акту у цей же строк, такий акт вважається підписаним, а газ переданий Споживачу.

Пунктом 5.2. Договору передбачена відповідальність Сторін за порушення умов п.3.3. та/або 4.1.3. та/або 4.3.6 Договору відповідно, а саме, за ухилення від підписання та/або надання відповідній Стороні Актів приймання-передачі газу у передбачені Договором строки, винна Сторона сплачує на користь іншої Сторони пеню у розмірі 0,1% від вартості переданого газу за кожний день такого прострочення.

Як стверджує позивач, проект Акту прийому-передачі природного газу за листопад 2020 року на загальну вартість 17 200 011,70 грн. був отриманий Відповідачем на його електронну адресу 07.12.2020 року (з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронні адреси Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

В свою чергу, підписаний належним чином зі сторони Позивача акт прийому-передачі природного газу за листопад 2020 року на загальну вартість 17 200 011,70 грн. був отриманий Відповідачем на його електронну адресу 08.12.2020 року (з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронні адреси Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Одночасно, оригінал Акту приймання-передачі природного газу за листопад 2020 року (у паперовому вигляді) у 2екз. направлений Позивачем на адресу Відповідача 08.12.2020 (згідно із листом від 08.12.2020р. №243-12/20; т.1, а.с.41-45).

15.12.2020 відповідач надіслав на адресу позивача лист №537 "Про розгляд актів та додаткових угод" (т.1, а.с.104-107), в якому зазначив причини відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу за листопад 2020 року.

Отже, зі сторони відповідача не було допущено ні строків повернення Актів, ні строків надання мотивованої відмови від їх підписання, а тому відповідальність у вигляді нарахування пені, передбачена п. 5.2. договору поставки, не може бути застосована в даному випадку.

7. Щодо висновку Волинської торгово-промислової палати від 11.02.2021, судом враховано наступне.

При зміні ціни за одиницю товару, у нашому випадку - природного газу, мають відбутися попередньо коливання, тобто зміна ціни на ринку чи то в бік зменшення, чи то в бік збільшення.

Сторони договору мають виходити з того, що ціна за одиницю товару знову змінилася (проколивалася) порівняно з тією, яка зазначена в попередній додатковій угоді до договору. Тобто будь-яка наступна зміна ціни за природний газ у договорі може бути правомірна у випадку, якщо ціна товару знову змінилася на ринку.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме додаткової угоди №2 до договору, яка не підписана відповідачем, у зв`язку з ціною за газ, суд вказує, що підтвердити факт коливання ціни на природний газ на ринку має ініціатор змін, тобто продавець (постачальник). На такі? підтвердні документи ?сторони можуть або посилатись при укладенні додаткової угоди, або ж такі документи можуть бути додані до листа постачальника та міститися у справі щодо документів за договором, без посилання на них у додатковій угоді.

Виключний перелік органів, які надають підтвердні документи про коливання ціни товару на ринку, у тому числі й природного газу, а також виключний перелік відповідних підтвердних документів (вимог до назви, форми, змісту тощо таких документів) законодавством не визначено.

З огляду на зазначене, у цьому випадку підтвердним документом з інформацією про те, що ціна природного газу змінилася на ринку, може бути або довідка відповідного органу, який має повноваження здійснювати моніторинг цін на природний газ, або експертний висновок про зміну ціни природного газу тощо.

Отже, судом приймається висновок Волинської торгово-промислової палати від 11.02.2021, як належний доказ.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 10 987 255,04 грн. в т.ч.: 10 939 384,83 грн. основний борг, 18 502,64 грн. пеня, 4 625,66 грн. 3% річних, 24741,91 грн. інфляційних втрат. В решті позову слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 164808,83 грн. відповідно до ст.ст. 129, 130 ГПК України слід віднести на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван 7де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору з наведених вище підстав, впливу не мають.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Гнідавський цукровий завод" (вулиця Промислова, с.Рованці, Луцький р-н, Волинська обл., 45606, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.КОМОДІТІЗ" (вулиця вул.Лейпцизька, 3А, м.Київ, 01015, ) 10 987 255,04 грн. (десять мільйонів дев`ятсот вісімдесят сім тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень чотири копійки) в т.ч.: 10 939 384,83 грн. основний борг, 18 502,64 грн. пеня, 4 625,66 грн. 3% річних, 24741,91 грн. інфляційних втрат та 164 808,83 грн. (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот вісім гривень вісімдесят три копійки) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.03.2021.

Суддя І. О. Гарбар