ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" лютого 2021 р. м. Рівне Справа № 918/30/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Васильєвій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецхолод" до Державного підприємства "Національна атомна енерногенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 23 277,65 грн.

представники:

від позивача: Пузій О.В.;

від відповідача: Деркач В.В.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦХОЛОД" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія"Енергоатом" відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення заборгованості 3% річних та суми інфляційного збільшення суми боргу.

Ухвалою суду від 25.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на "16" лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року заяву представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія"Енергоатом" відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні, яке відбудеться 16.02.2021 року, в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецхолод" про участь у судовому засіданні, яке відбудеться 16.02.2021 року, в режимі відеоконференції задоволено.

В судовому засіданні 16.02.2021 року оголошено перерву до 24.02.2021 року.

18 лютого 2021 року від представника позивача надійшла заява про відмову від позовної заяви та стягнення судових витрат, у якій адвокат Пузій О.В. просить суд закрити провадження у справі № 918/30/21 за позовом ТОВ "Спецхолод" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" у зв`язку з відмовою від позову через не підтримання позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "Спецхолод" судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1 135,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Також, просить повернути позивачу із державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України судовий збір в розмірі 1 135,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав подану заяву про відмову від позовної заяви та стягнення судових витрат в повному обсязі з підстав, зазначених у заяві.

Представник відповідача не заперечив проти задоволення заяви в частині відмови від позовної заяви, однак заперечив проти стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Розглянувши подану позивачем заяву про відмову від позову та стягнення судових витрат у даній справі, заслухавши представників позивача та відповідача, проаналізувавши приписи чинного процесуального законодавства, господарський суд дійшов висновку, що подана заява підлягає задоволенню в частині відмови від позову, з огляду на наступне.

Як вбачається з поданої представником заяви про відмову від позовної заяви та стягнення судових витрат, відповідач після пред`явлення позовної заяви добровільно погасив основний борг в розмірі 22 200,00 грн., що підтверджується банківською випискою, яка долучена до заяви про відмову від позовної заяви та стягнення судових витрат.

Відтак, судом встановлено, що відповідачем після відкриття провадження у справі № 918/30/21 сплачено суму основного боргу у розмірі 22 200,00 грн.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом принципу змагальності, закріпленого в ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що заява про відмову від позову підписана адвокатом позивача Пузій О.В., який є представником Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦХОЛОД" згідно з ордером на надання правничої (правової) допомоги від 13.01.2021 року.

Враховуючи те, що заява підписана представником позивача та її зміст не суперечить чинному законодавству, не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає відмову позивача від позову.

Судом роз`яснюються наслідки відмови від позову, які полягають у тому, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Суд враховує, що прийняття відмови від позову позбавляє суд необхідності розглядати по суті всі інші заяви у справі, заяви з процесуальних питань та клопотання. Суд звертає увагу, що ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 231 ГПК України передбачено наслідки закриття провадження, і наведеними висновками суду не порушуються права та інтереси відповідача.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 918/30/21 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У заяві про відмову від позову представник позивача просить суд вирішити питання про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "СПЕЦХОЛОД" з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Господарський суд відмовляє у вказаній вимозі виходячи з наступного.

На підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 2 статті 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У відповідності з ч. 3 ст. 201 ГПК України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 16.02.2021 року розпочато розгляд справи № 918/30/21 по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про відмову від позову від 18.02.2021 року надійшла до господарського суду після початку розгляду справи № 918/30/21 по суті, а саме 18.02.2021 року.

Враховуючи вищевикладене та те, що заява про відмову від позову подана позивачем у зв`язку з задоволенням основних позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, однак після початку розгляду справи по суті, у господарського суду відсутні правові підстави для повернення позивачеві 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру, предметом спору було стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23 277,65 грн., з яких 22 200,00 грн. - основний борг, 291,22 грн. - 3% річних та 786,43 грн. - інфляційне збільшення.

Судом встановлено, що відповідачем після відкриття провадження у справі № 918/30/21 сплачено суму основного боргу у розмірі 22 200,00 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки судом встановлено, що позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення основного боргу відповідачем після пред`явлення позову, суд присуджує стягнення понесених ним у справі витрат пропорційно з відповідача.

Відтак, суд присуджує стягнення понесених позивачем у справі № 918/30/21 витрат пропорційно з відповідача у розмірі 2 164 грн. 90 коп., 105 грн. 10 коп. - судового збору залишаються за позивачем у зв`язку з його відмовою від позову.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь останнього понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн., суд зазначає наступне.

За змістом частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до яких належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обумовлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а згідно з частиною 8 статті 129 цього Кодексу, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вказує частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Нормою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обумовлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Водночас Європейський суд з прав людини у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", пунктах 34-36 рішення від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" неодноразово наголошує про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Заява в частині стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 3000,00 грн. обґрунтована тим, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу адвоката пов`язану зі справою, а саме на підготовку позовної заяви в розмірі 3000,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 13.01.2021 р., укладеним між Адвокатським бюро Пузія Олексія Вікторовича та ТОВ "СПЕЦХОЛОД", копією рахунку № 12 від 14.01.2021р., платіжного доручення від 15.01.2021 р. № 17 на суму 3000,00 грн. та копією акту про надання послуг від 15.01.2021р. (а.с. 21-23).

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги.

Розділом 2 договору передбачено, що винагорода (гонорар) бюро за надання правової допомоги по даному договору визначається наступним чином: підготовка позовної заяви - 3 000,00 грн.; представництво інтересів в судовому засіданні Господарського суду Рівненської області - 3 500,00 грн. один судо/день; підготовка клопотань, відповіді на відзив, письмових пояснень та інших документів правового та процесуального характеру - 2 000,00 грн. за один документ.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Аналіз наведених норм частини 4 статті 126 ГПК України, а також норм статті 129 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України визначено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 по справі № 911/739/15 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат на участь у судових засіданнях та вчинення інших дій, зазначених в деталізованому описі наданої правової допомоги як кваліфікований фахівець, дослідити неминучість та необхідність понесених вказаних витрат (в тому рахунку щодо підготовки адвоката до судових засідань та його участі в цих засіданнях), повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін і, з урахуванням зауважень, викладених в цій постанові, в залежності від встановленого та вимог закону, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поніс судові витрати на правову допомогу у загальній сумі 3 000 грн. 00 коп. за підготовку позовної заяви, вказану суму останній просить стягнути з відповідача, оскільки провадження у справі підлягає закриттю внаслідок задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України якщо унаслідок задоволення відповідачем позовних вимог після пред`явлення позову, позивач не підтримує своїх вимог, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним витрат у справі з відповідача.

Суд критично оцінює посилання відповідача про те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00грн. є завищеними, оскільки фактично оплата правової допомоги адвоката позивачу у даній справі зводиться до написання позовної заяви з доданням до неї документів, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 13.01.2021 р., укладеним між Адвокатським бюро Пузія Олексія Вікторовича та ТОВ "СПЕЦХОЛОД", копією рахунку № 12 від 14.01.2021р., платіжного доручення від 15.01.2021 р. № 17 в сумі 3000,00 грн. та копії акту про надання послуг від 15.01.2021р.

Також, суд зазначає, що при розгляді справи № 918/30/21 відбулося два судових засідання (16 лютого 2021 року та 24 лютого 2021 року), на яких був присутній представник позивача, окрім того представником позивача було заявлено заяву про відмову від позовної заяви та стягнення судових витрат, а розділом 2 договору передбачено, що винагорода (гонорар) бюро за надання правової допомоги по даному договору визначається наступним чином: підготовка позовної заяви - 3 000,00 грн.; представництво інтересів в судовому засіданні Господарського суду Рівненської області - 3 500,00 грн. один судо/день; підготовка клопотань, відповіді на відзив, письмових пояснень та інших документів правового та процесуального характеру - 2 000,00 грн. за один документ, однак представник позивача про стягнення витрат на правову допомогу за представництво інтересів в судових засіданнях Господарського суду Рівненської області та написання вищезазначеної заяви не заявляв, а заявлено фактично оплачені витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. відповідають критерію пропорційності і розумності, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 46, 126, 129, 130, 191, п. 4 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 234, 235, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецхолод" про відмову від позову у справі № 918/30/21 - задовольнити частково.

2. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецхолод" від позову до Державного підприємства "Національна атомна енерногенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 23 277,65 грн.

3. Закрити провадження у справі № 918/30/21.

4. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецхолод" в частині повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

5. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, б.3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецхолод" (72309, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Шмідта, б.17, ) 2 164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн. 90 коп. - судового збору та 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу.

6. Видати наказ.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду, через місцевий суд, що її постановив, протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст ухвали складено та підписано 01 березня 2021 року.

Суддя Романюк Ю.Г.