ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 рокуСправа № 912/1201/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., за участі секретаря судового засідання Олійник В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Селянського (фермерського) господарства "Лісовий Сергій Леонідович

до відповідача: Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання недійсним та скасування розпорядження

Представники:

від позивача - Назаренко Ю.В., адвокат, ордер серія КР № 57578 від 03.05.2019;

від відповідача - участі не брали;

від третьої особи - участі не брали.

Встановив: до Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Селянського (фермерського) господарства "Лісовий Сергій Леонідович" (далі - СФГ "Лісовий Сергій Леонідович") з вимогами до Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області (далі - Маловисківська РДА) та до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгоекадастру у Кіровоградській області) про наступне:

- визнати недійсним та скасувати розпорядження Маловисківської РДА № 314-р від 27.04.2012 "Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради";

- визнати за СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" право користування для ведення фермерського господарства земельною ділянкою загальною площею 44,8 га (дві земельні з площами 3,4 та 41,4 га) на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району відповідно до Державного акта на право користування землею Б№051259.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що розпорядження Маловиcківської РДА № 314-р від 27.04.2012 порушує права СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" та не відповідає Закону, а тому на підставі норм ст. ст. 15, 16, 21 Цивільного кодексу України та ст.ст. 152, 155, ч.ч. 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України підлягає визнанню його недійсним в судовому порядку.

Ухвалою суду від 08.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

22.07.2019 позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання за СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" права користування для ведення фермерського господарства земельною ділянкою загальною площею 44,8 га (дві земельні ділянки з площами 3,4 та 41,4 га) на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району відповідно до Державного акта на право користування землею Б№051259, про зміну підстави позову та здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням зміненої підстави (а.с. 171 том 2).

Ухвалою суду від 22.07.2019 повні вимоги Селянського (фермерського) господарства "Лісовий Сергій Леонідович" до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання за Селянським (фермерським) господарством "Лісовий Сергій Леонідович" права користування для ведення фермерського господарства земельною ділянкою загальною площею 44,8 га (дві земельні з площами 3,4 та 41,4 га) на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району відповідно до Державного акта на право користування землею Б№051259 залишено без розгляду; прийнято заяву Селянського (фермерського) господарства "Лісовий Сергій Леонідович" про зміну підстави позову; вирішено здійснювати подальший розгляд справи № 912/1201/19 з урахуванням зміненої підстави, а саме в частині позовних вимог Селянського (фермерського) господарства "Лісовий Сергій Леонідович" до Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання недійсним та скасування Розпорядження Маловисківської РДА № 314-р від 27.04.2012 року "Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради".

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.08.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019, у задоволенні позову відмовлено повністю.

13.10.2020 Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційну скаргу СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" задоволено частково; Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.08.2019 у справі № 912/1201/19 скасовано; справу № 912/1201/19 направлено на новий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області (а.с. 61-72 том 4).

Ухвалою суду від 05.11.2020 прийнято справу №912/1201/19 до провадження судді Вавренюк Л.С.; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 25.11.2020; постановлено учасникам судового процесу не пізніше початку підготовчого засідання надати суду: письмові пояснення щодо поданої позовної заяви з урахуванням постанови Верховного Суду від 13.10.2020 та фактичних обставин, які мають місце на час нового розгляду справи.

12.11.2020 на адресу господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Селянське (фермерське) господарство "Лісовий Сергій Леонідович" не звертався до відповідача щодо припинення права користування земельною ділянкою. Припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку не було здійснено. Також відсутні законні підстави для примусового вилучення земельної ділянки (позивач належним чином використовує земельну ділянку сплачуючи відповідні платежі до бюджету). На думку позивача, встановивши відсутність правових підстав для вилучення земельної ділянки, позов підлягає задоволенню (а.с. 78а-78г том 4).

19.11.2020 до господарського суду від третьої особи - ОСОБА_1 надійшли пояснення, в яких зазначено про те, що правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачем не доведено порушене право та обрано неефективний спосіб захисту (а.с. 81-82 том 4).

25.11.2020 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, про що сторони було поінформовано судом відповідними телефонограмами (а.с. 88, 89 том 4).

26.11.2020 на адресу господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначено, що розпорядження голови районної державної адміністрації від 27.04.2012 № 314-р "Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради", яким припинено право постійного користування ОСОБА_2 на земельну ділянку не реалізоване, право постійного користування не припинено, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав, враховуючи це просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с. 96-97, 99 том 4).

Ухвалою від 10.12.2020 підготовче засідання у справі №912/1201/19 призначено на 14.12.2020.

14.12.2020 засобами електронного зв`язку від відповідача надійшло клопотання (без КЕП) про проведення підготовчого засідання за відсутності представника Маловисківської РДА (а.с. 103 том 4).

У підготовчому засіданні 14.12.2020 представником позивача заявлено усне клопотання про оголошення перерви у справі для можливості надання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 14.12.2020 за ініціативою суду продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів; за усним клопотанням позивача у підготовчому засіданні оголошено перерву до 05.01.2021.

18.12.2020 до господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів та визнання поважними причини неподання таких доказів у визначений строк, обґрунтовуючи неподання їх раніше тим, що відповідач обґрунтовував свої заперечення виходячи з нової позиції, а саме, що оскаржуване розпорядження не реалізовано, право постійного користування не припинено у встановленому законом порядку, отже скасування спірного розпорядження не породжує будь-яких наслідків для СФГ "Лісовий С.Л." (а.с. 130-131, 191-192 том 4).

Ухвалою суду від 05.01.2021 клопотання позивача від 18.12.2020 про визнання поважними причини неподання доказів у визначений строк та долучення до матеріалів справи таких доказів - задоволено; закрито підготовче провадження та призначено справу №912/1201/19 до судового розгляду по суті на 02.02.2021.

26.01.2021 на адресу суду від Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області надійшло клопотання про заміну сторони з Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області на Новоукраїнську районну державну адміністрацію Кіровоградської області у справі №912/1201/19, яка була задоволена судом ухвалою від 17.02.2021, згідно до змісту якої Новоукраїнська районна державна адміністрація (код 04055110), як правонаступник Маловисківської районної державної адміністрації, є відповідачем у даній справі (а.с. 153 том 4).

27.01.2021 від третьої особи надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанову Верховного суду від 16.12.2020 у справі №392/965/18 та докази її отримання 18.01.2021.

Протокольною ухвалою від 02.02.2021 на підставі ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву у судовому засіданні до 18.02.2021.

У засіданні суду 18.02.2021 брав участь представник позивача, який просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні 18.02.2021 участі не брали, однак належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними у справі відповідними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Водночас, господарський суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь у судових засіданнях є правом учасників справи згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу по суті в судовому засіданні 18.02.2021 за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані учасниками справи докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, господарський суд встановив наступні обставини справи.

Згідно рішення Лозуватської сільської ради Маловисківського району №50 від 25.02.1993 громадянину ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 44,8 га в користування для ведення селянського (фермерського) господарства (том І а.с. 19).

Громадянину ОСОБА_2 видано Державний акт на право користування землею серія Б № 051259, реєстраційний номер 40 від 1993 року, яким посвідчено право користування земельною ділянкою площею 44,8 га, яка знаходиться на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (далі - земельна ділянка), для ведення селянського (фермерського) господарства (том І а.с. 21-24).

Згідно наявних в матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" зареєстровано в реєстрі 10.04.2017 (том І а.с. 25-28).

За розпорядженням голови Маловисківської райдержадміністрації № 187-р від 10.04.1997 зареєстровано статут СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" (том І а.с. 29-31).

Згідно вказаного статуту головою господарства є ОСОБА_2

за доводами відповідача гр. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть від 24.065.2011 Серія НОМЕР_1 .

Рішенням загальних зборів засновників СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" від 20.01.2017 затверджено нову редакцію статуту СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" (том І а.с. 29-37).

Відповідно до наказу по господарству № 1 від 08.12.2016 головою СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" є Коваленко Андрій Олександрович (том І а.с. 38).

Як зазначає позивач, з моменту створення у 1995 СФГ "Лісовий Сергій Леонідович", як юридична особа, використовує земельну ділянку загальною площею 44,8 га на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району (далі - земельна ділянка площею 44,8 га).

За доводами позивача, земельна ділянка зареєстрована у земельнокадастровій документації та закріплена за СФГ "Лісовий Сергій Леонідович". Фермерське господарство є платником земельного податку, а отже сплачує податок, що підтверджується відповідними довідками Держгеокадастру "Про правовий статус, кількісні та якісні характеристики земель". Вказані довідки отримувались господарством кожного року і згідно до цих довідок підтверджувався факт визнання уповноваженим державою органом за господарством права користування земельною ділянкою на підставі відповідного право установчого документа.

До матеріалів справи позивачем, зокрема, надано довідки №131/04/11-13 від 26.06.2013, №528/02/11-16 від 08.02.2016, №218 від 04.07.2017, №220/9/11-10-00-00 від 29.05.2017 (том І а.с. 39-42).

З матеріалів справи вбачається, що у 2017 за замовленням СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 44,8686 га, що складається з двох земельних ділянок площею 3,4 га та 41,4 га (том І а.с. 43-65).

Вказана вище технічна документація була розглянута відділом в Маловисківському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області та згідно листа останнього від 23.03.2017 № 0-11-0.27-102/115-17 повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію земельних ділянок з причин перебування земельної ділянки площею 40,7227 га в користуванні іншого суб`єкта, а саме - ОСОБА_1 , кадастровий номер :02:003:9103 (том І а.с. 66).

За змістом наведеного вище листа до відома СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" доведено, що розпорядженням голови Маловисківської РДА № 314-р від 27.04.2012 припинено право постійного користування гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 44,80 га, переданої в постійне користування рішенням виконавчого комітету Лозуватської сільської ради та зареєстрований в книзі державних актів № 40 від 1993 року (державний акт на право постійного користування Б№051259).

Господарським судом встановлено, що головою Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області 27.04.2012 прийнято розпорядження №314-р від 27.04.2012 "Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради", відповідно до змісту якого:

- припинено право постійного користування гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 44,80 га, переданої в постійне користування рішенням виконавчого комітету Лозуватської сільської ради та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 40 від 1993 року (державний акт на право постійного користування Б №051259);

- передбачено передачу до архіву відділу Держкомзему у Маловисківському районі державного акта на право постійного користування Б № 051259 реєстраційний № 40 від 1993 року на право постійного користування на земельну ділянку площею 44,80 га на території Лозуватської сільської ради;

- земельну ділянку сільськогосподарського призначення (землі запасу) площею 44,80 га ріллі, яка знаходилась в постійному користуванні гр. ОСОБА_2 , переведено до земель запасу Лозуватської сільської ради для подальшого перерозподілу між фізичними та юридичними особами (далі - Розпорядження № 314-р або оскаржуване розпорядження (далі - Розпорядження № 314-р, том І а.с. 18).

Розпорядження №314-р прийнято з посиланням на ст. ст. 17, 31 Земельного кодексу України, ст. ст. 35, 36 Закону України "Про фермерське господарство", ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації в Україні", "Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою", затвердженою наказом Держкомзему № 325 від 22.06.2009 року, витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб № 200575 та рішення єдиного засновника фермерського господарства "Лісниче" від 26 вересня 2011 року.

03.04.2018 та 01.11.2018 Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки, за наслідками якої складено Акти №160-ДК/165/АП/09/01/-18, № 736-ДК/868/АП/09/01/-18 відповідно (далі - Акти, том І а.с. 67-73).

Згідно вказаних Актів зазначено, зокрема, що розпорядження голови Маловисківської РДА № 314-р від 27.04.2012 "Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради" прийнято на підставі рішення єдиного засновника фермерського господарства "Лісниче", а потрібно було рішення засновника СФГ "Лісовий Сергій Леонідович", що є порушенням норм чинного законодавства.

10.07.2018 Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області звернулось до голови Маловисківської РДА з клопотанням, в якому пропонувало (вимагало) здійснити скасування розпорядження від 27.04.2012 № 314-р (том І а.с. 78-80). Докази розгляду такого клопотання в матеріалах справи відсутні.

Посилаючись на викладені вище обставини, СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" згідно поданого у даній справі позову, з урахуванням заяви про зміну підстав позову та письмових пояснень від 12.11.2020, просить визнати недійсним та скасувати розпорядження Маловисківської РДА № 314-р від 27.04.2012 відповідно до ст. 19 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 21, 397 Цивільного кодексу України та ст.ст. 141, 143, 144 Земельного кодексу України.

Предметом спору є визнання незаконним та скасування розпорядження Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області №314-р "Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради" (далі - ооскаржуване розпорядження).

Статтями 19 Конституції України та 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законами України, актами Президента України, а також іншими нормативно-правовими актами. Рішення (акти) органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні відповідати переліченому законодавству.

Згідно з приписами статті 21 Цивільного кодексу України та статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить законодавству і порушує цивільні права та інтереси.

Частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із пунктом 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною 1 статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна, визнається судом незаконним та скасовується.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із пунктом "г" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За обґрунтуванням позивача, земельна ділянка зареєстрована у земельнокадастровій документації та закріплена за СФГ "Лісовий Сергій Леонідович". Фермерське господарство є платником земельного податку і сплачує цей податок з урахуванням довідок Держгеоккадастру "Про правовий статус, кількісні та якісні характеристики земель". Вказані довідки отримувались господарством кожного року і згідно до цих довідок підтверджувався факт визнання уповноваженим державою органом за господарством права користування земельною ділянкою на підставі відповідного право установчого документа.

В письмових поясненнях до позову, позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України, зазначає, що земельна ділянка господарства належить до земель державної власності. Розпорядниками земель були Маловисківська РДА та ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, від яких не надходило жодних документів з приводу незаконності використання земельної ділянки господарством. Зазначено про відсутність будь якого судового рішення, яким би встановлювалась незаконність володіння господарством відповідною земельною ділянкою (том IV а.с. 78а-78г).

Також позивач у позові звертає увагу на те, що оскаржуване розпорядження прийнято на підставі заяви засновника іншого господарства - ФГ "Лісниче", яке є окремою юридичною особою, тобто спірним розпорядженням було анульовано державний акт на право користування землею на підставі ліквідації ФГ "Лісниче", що не має жодного відношення до СФГ "Лісовий Сергій Леонідович".

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, і жодна з них, зазначає позивач, не вказує на неправомірність використання господарством земельної ділянки.

Крім наведеного, позивач вказує також на відсутність підстав для припинення права користування, що визначені ст. ст. 142, 143 Земельного кодексу України, зокрема, в судовому порядку, жодного судового рішення з вказаних у ст. 143 підстав не існує, та порушення порядку припинення згідно ст. 144 Земельного кодексу України.

З підстав наведеного та вважаючи порушеними свої права внаслідок прийняття Маловисківською районною державною адміністрацією розпорядження №314-р від 27.04.2012 "Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради", позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі.

Під час розгляду справи, господарський суд враховує наступні положення законодавства.

Згідно ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Спір матиме приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Такий висновок ґрунтується на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, відображених у її постановах від 16.05.2018 у справі № 337/2535/2017, від 12.12.2018 у справі № 826/8687/16, від 10.04.2019 у справі № 826/3620/17.

Згідно ч. 1 ст. 51 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (у редакції на момент створення Селянського (фермерського) господарства "Лісовий Сергій Леонідович") громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень ст. 7 ЗК України користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України від 20.12.91 N 2009-XII "Про селянське (фермерське) господарство" після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Законодавством, чинним на момент створення селянського (фермерського) господарства позивача, було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності фермерського господарства як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

У ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Відповідні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18.

З аналізу приписів ст.ст. 1, 5, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Пунктом 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, який діяв з 01.01.2002 до 22.09.2005 було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте, Конституційний Суд України Рішенням N 5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Звідси громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Отже, з підстав вищезазначеного позивач має можливість користування земельною ділянкою без необхідності обов`язкового переоформлення права користування відповідною земельною ділянкою СФГ "Лісовий Сергій Леонідович".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №922/989/18 зазначила, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі N 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства. Звідси у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

З огляду на викладене, господарський суд, дійшов висновку, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством, до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.

Так само і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (п. 60 постанови) зроблено висновок про те, що за змістом системного тлумачення ст.ст. 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", ст.ст. 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України "Про фермерське господарство", ст.ст. 7, 27, 38, 50 і 51 ЗК Української РСР від 18.12.90, ст.ст. 31, 92 ЗК України від 25.10.2001 після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство. Натомість право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, за змістом приписів статті 6 ЗК Української РСР від 18.12.90 у редакції, чинній до 16.05.92, могло належати лише фізичній особі та згідно з ч. 1 ст. 55 цього кодексу у тій же редакції було об`єктом спадкування у випадку смерті громадянина, який вів селянське (фермерське) господарство. Тому таке право зі створенням селянського (фермерського) господарства до останнього не переходило.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини визначений у ст. 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Проте право постійного користування земельною ділянкою, яку отримав для ведення селянського (фермерського) господарства його засновник, може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про те, що здійснення громадянином підприємницької діяльності у вигляді створення фермерського господарства на земельній ділянці, наданій такому громадянину в постійне користування, є автоматичним переходом права постійного користування землею до створеного фермерського господарства, отже, право постійного користування землею, яке виникло на підставі Державного акта на право користування землею Б № 051259, реєстраційний номер 40 від 1993, зі смертю ОСОБА_2 не припинилось.

Отже, з моменту створення СФГ "Лісовий С.Л." останнє є фактичним користувачем вказаної земельної ділянки, що виникло на підставі Державного акту №40 від 1993. Оскільки діяльність позивача не припинялась, відсутні правові підстави також для припинення права користування з цієї підстави.

Однак, відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження не було враховано норм чинного законодавства.

Не знайшло свого підтвердження й покладене в основу оскаржуваного розпорядження рішення єдиного засновника фермерського господарства "Лісниче" від 26.09.2011, оскільки для того потрібно було рішення засновника СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" про припинення права користування землею, однак, як до Маловисківської районної державної адміністрації, а також до відділу у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області таке рішення позивачем не надавалось.

Розпорядження № 314-р прийнято на підставі рішення єдиного засновника ФГ "Лісниче", а не рішення засновника СФГ "Лісовий Сергій Леонідович", що є порушенням норм чинного законодавства, зокрема, положень Земельного кодексу України в редакції, діючій на час прийняття оскаржуваного розпорядження, що свідчить про незаконність Розпорядження № 314-р.

Наведене вище підтверджується наявними у справі документами, а саме: актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об"єктом - земельної ділянки Управління з контролю за використанням та охоронною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.04.2018 та 01.11.2018 відповідно, а також клопотаннями зазначеного органу від 10.07.2018 та 02.11.2018, що, в свою чергу, спростовує доводи відповідача, викладені останнім у наданому до суду відзиві від 27.05.2019 (а.с. 67-70, 71-73, 74-77, 78-80, 86, 87 том 1).

Також господарським судом встановлено, що позивач - Селянське (фермерське) господарство "Лісовий Сергій Леонідович" не звертався до відповідача щодо припинення права користування земельною ділянкою, що надана гр. ОСОБА_2 на підставі Державного акту № 40 від 1993, що підтверджується поясненнями самого позивача, викладеними останнім в наданих до суду письмових поясненнях (том 1 а.с. 78а-г). Відповідачем зазначені вище доводи не спростовано.

В матеріалах даної справи також відсутні будь-які докази вилучення у позивача земельної ділянки з підстав, визначених ст. ст. 140-144 Земельного кодексу України.

Отже, безпідставними вважає господарський суд доводи відповідача в тій частині, що після смерті гр. ОСОБА_2 надана йому земельна ділянка в постійне користування підлягала поверненню до земель державної власності, а саме до земель Лозуватської сільської ради для подальшого перерозподілу між фізичними та юридичними особами.

Наведені відповідачем доводи господарський суд вважає безпідставними, також з огляду на те, що виходячи зі змісту оскаржуваного розпорядження, підставою для його прийняття була інша підстава, що пов"язана із рішенням засновника ФГ "Лісниче".

Безпідставними також вважає господарський суд й посилання відповідача, викладенні останнім в наданих до суду письмових поясненнях, а саме те, що оскаржуване рішення не реалізовано; право постійного користування не припинено у встановленому законом порядку, з огляду на здійснену позивачем реєстрацію свого речового права; скасування Розпорядження № 314-р не породжує для позивача ніяких правих наслідків; не впливає на законність правовстановлюючих документів СФГ "Лісового С.Л." щодо права постійного користування вказаною земельною ділянкою, не наведено доказів, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача у зв"язку з прийняттям оскаржуваного розпорядження, що на думку відповідача, є підставою для відмови у позові.

Так, наведені відповідачем доводи спростовуються, як змістом самого оскаржуваного у даній справі розпорядження, за змістом якого відповідач, окрім, припинення права постійного користування гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 44,80 га переданої в постійне користування на підставі Державного акту на право користування Б № 0512529 (право користування якого належить позивачу), фактичнопоклав на позивача обов"язок здати до архіву відділу органу Державного кадастру зазначений вище Державний акт, оскільки саме у позивача, як законного користувача відповідної земельної ділянки, даний документ фактично знаходиться. До того ж, Розпорядженням № 314-р відповідач змінив статус спірної земельної ділянки, перевівши її до земель запасу Лозуватської сільської ради, з метою подальшого перерозподілу між фізичними та юридичними особами та зобов"язав органи Державного кадастру у Маловисківськму районі провести відповідні зміни у земельному обліку району, що безумовно є порушенням прав позивача, якому належить право користування земельною ділянкою площею 44,8 га, наданого гр. ОСОБА_2 згідно Державного акта № 40 від 1993 (а.с. 18 том 1).

Що ж стосується державної реєстрації речового права, проведеної 13.12.2019 на підставі Державного акта серії Б № 051259 від 01.07.1993, на яку вказує відповідач, господарський суд зазначає, що згідно наданої до суду Інформації з Державного реєстру речових прав (а.с. 83 том 4), за позивачем, як за користувачем здійснена державна реєстрація права постійного користування на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0072 площею 41,1001 га на підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія Б№051259 від 01.07.01993. Разом з тим, господарський суд звертає увагу на те, що Державний акт серія Б№051259 від 01.07.01993, який став підставою для здійснення реєстрації вказаного речового права, стосується земельної ділянки площею 44,8 га, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що була виготовлена на замовлення позивача стосувалась земельної ділянки, площею 44, 8686 га та складалась із двох земельних ділянок площею 41, 4272 га та 3, 4414 га (а.с. 45-61 том 1), що не є належним доказом відсутності порушення прав позивача, на що посилається відповідач.

Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів, а саме обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 15.04.2017, затвердженого Заступником керівника Знам"янської прокуратури 30.08.2019, вбачається, що саме оскаржуване у даній справі розпорядження (Розпорядження № 314-р від 27.04.2012), має суттєве та визначальне значення щодо питання наявності або відсутності прав на користування земельною ділянкою СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" (що передана в постійне користування гр. ОСОБА_2 згідно Державного акта № 40 від 1993), виявленого в ході кримінального провадження, відкритого 15.04.2017 відносно голови СФГ "Лісового Сергія Леонідовича" (а.с. 132-137, 138-143 том 4).

Досліджуючи встановлені у даній справі обставини, господарський суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів позивача, у зв"язку з прийнятим відповідачем незаконного Розпорядженням № 314-р, що безумовно вказує на необхідність здійснення судового захисту порушених прав та інтересів позивача.

Господарський суд вважає безпідставними також й посилання відповідача та третьої особи у даній справі на постанову Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18 оскільки, по-перше, спір у зазначеній справі є таким, що належить до юрисдикції адміністративного судочинства та не є господарським, а отже, не є подібним до спору у даній справі.

По-друге, господарський суд не вбачає правових підстав для застосування положення ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до змісту якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також безпідставним вважає господарський суд й посилання третьої особи у справі на постанову Верховного суду від 16.212.2020 у справі № 392/965/18, як на доказ правомірності прийнятого відповідачем оскаржуваного розпорядження, з огляду на те, що предметом дослідження у наведеній третьою особою справі не є законність Розпорядження № 314-р, а отже судом не досліджувались.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд, дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вважає порушеним право позивача оскаржуваним розпорядженням, тому позовні вимоги про визнання недійсним та скасування розпорядження Маловисківської РДА № 314-р від 27.04.2012 "Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради", визнання за СФГ "Лісовий Сергій Леонідович" право користування для ведення фермерського господарства земельною ділянкою загальною площею 44,8 га (дві земельні з площами 3,4 та 41,4 га) на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району відповідно до Державного акта на право користування землею Б№051259 підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову повністю та відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Маловисківської районної державної адміністрації № 314-р від 27.04.2012 "Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради".

Стягнути з Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області (27100, Кіровоградська обл., Новоукраїнський р-н, місто Новоукраїнка, вулиця Соборна, будинок 59, ідентифікаційний код 04055110) на користь Селянського (фермерського) господарства "Лісовий Сергій Леонідович" (26230, Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Лозуватка, пров. Велігіна, 5, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 1921,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити:

Селянському (фермерському) господарству "Лісовий Сергій Леонідович" на електронну пошту: ;

Новоукраїнській районній державній адміністрації Кіровоградської області на електронну пошту: ;

ОСОБА_1 на електронну пошту представника: .

Дата складення повного рішення 01.03.2021.

Суддя Л.С. Вавренюк