ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 березня 2021 року Справа № 903/19/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача: адвоката Сорокопуда М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Кривко Олександра Володимировича

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньліспром"

про стягнення 1465136грн. 87коп.

встановив: 06.01.2021 ФОП Кривко О.В. звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ "Волиньліспром" , в якому просить стягнути з відповідача 1465136,87грн., в тому числі 1120029,96грн. заборгованості за товар, 184192,75грн. пені за період з 17.12.2019 по 16.12.2020, 65824,66грн. відсотків за користування грошовими коштами та 95090,46грн. інфляційних збитків за період з 01.01.2019 по 16.12.2020. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару згідно укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №01/02/2017 від 01.02.2017. Позивач зазначає, що на підставі накладних ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1033284,36грн. Крім того, станом на 01.01.2018 за відповідачем рахувалася заборгованість у розмірі 428372,80грн. за раніше отриманий товар. На виконання умов Договору відповідач здійснив часткову оплату на суму 770000грн. Заборгованість відповідача також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.01.2019.

Ухвалою суду від 11.01.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.02.2021р. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи та роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 16.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2021.

01.03.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№01-84/27/21), в якому останній просить призначити у справі судово-економічну експертизу щодо розрахунків заборгованості, пені, відсотків за користування грошима та інфляційних збитків, а також щодо первинної документації на поставку товару позивачем.

В судовому засіданні 02.03.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги та подав заяву про приєднання до матеріалів справи документів на підтвердження витрат Кривка О.В. по наданню професійної правової допомоги. Просив клопотання відповідача залишити без розгляду, позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав.

Розглянувши у судовому засіданні подане клопотання відповідача про призначення експертизи, суд дійшов висновку про залишення такого клопотання без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Згідно з ч.2 ст.207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на те, що клопотання відповідача про призначення експертизи подано на стадії розгляду справи по суті, без зазначення причин неподання такого клопотання у підготовчому провадженні, суд залишає клопотання без розгляду.

Інших клопотань та заяв від сторін не надійшло.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Оскільки відповідач був повідомлений про час та дату розгляду справи, явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

01.02.2017 між ФОП Кривко Олександром Володимировичем (Продавець) та ТОВ «Волиньліспром» укладено Договір купівлі продажу №01/02/2017 (надалі - Договір).

Згідно п.1.1 Договору Продавець зобов`язується продати пиловник дубовий та пиломатеріали необрізні дубові (Товар) в кількості та якості згідно супровідних документів (видаткових накладних або товаро-транспортних накладних), які є невід`ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти Товар відповідно до супровідних документів по кількості та якості та оплатити його в строк, передбачений цим договором.

Продавець додає до кожної партії Товару видаткову накладну (товаро-транспортну накладну) та податкову накладну (п.2.2 Договору).

Пунктами 3.1 та 3.2. Договору сторони визначили, що Покупець купує у Продавця Товар по ціні, яка вказана у супровідних документах. Оплата вартості Товару здійснюється шляхом перерахування Покупцем на розрахунковий рахунок Продавця грошових коштів в сумі згідно накладних в термін, що не перевищує 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання Товару Покупцем. Можлива попередня оплата по домовленості Сторін.

Прийом Товару по кількості і по якості здійснюється Покупцем на складі Покупця (п.4.1 Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання його умов. (п.8.1 Договору).

Договір підписаний обома сторонами, засвідчений їх печатками та є чинним.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1033284,36 грн., що підтверджується накладними № 05/01-18 від 05.01.2018 на суму 80399,00 грн., № 9/02-18 від 09.02.2018 на суму 65510,00 грн., № 15/02-18 від 15.02.2018 на суму 85305,00 грн., № 19/02-18 від 19.02.2018 на суму 73870,00 грн., № 21/02-18 від 21.02.2018 на суму 74712,00 грн., № 01/03-18 від 01.03.2018 на суму 72769,00 грн., № 01/03 від 01.03.2018 на суму 52005,00 грн., № 15/03 від 15.03.2018 на суму 73820,00 грн., № 20/03 від 20.03.2018 на суму 69710,00 грн., № 27/03-18 від 27.03.2018 на суму 61245,00 грн., № 28/03-18 від 28.03.2018 на суму 85831,00 грн., № 31/03-18 від 31.03.2018 на суму 73208,00 грн., № 21/05 від 21.05.2018 на суму 71200,00 грн., № 31/05 від 31.05.2018 на суму 94781,00 грн., № 04/07-18 від 04.07.2018 на суму 87487,00 грн., № 05/07-18 від 05.07.2018 року на суму 85415,00 грн., № 10/11-18 від 10.11.2018 року на суму 86718,16 грн., № 03/12-18 від 03.12.2018 року на суму 89088 грн., № 05/01-01 від 05.01.2019 року на суму 78584 грн.

Вказані накладні підписані представниками сторін та скріплені їхніми печатками.

Разом з тим, станом на 01.01.2018 року за відповідачем рахувалась заборгованість у сумі 428372,80 грн. за раніше отриманий товар.

За отриманий товар відповідачем було здійснено часткову оплату, а саме: 20.03.2018 року - 250000 грн. 00 коп., 22.03.2018 року - 50000 грн. 00 коп., 22.03.2018 року - 50000 грн. 00 коп., 05.04.2018 року - 50000 грн. 00 коп., 11.05.2018 року - 100000 грн. 00 коп., 31.05.2018 року - 100000 грн. 00 коп., 12.10.2018 року - 50000 грн. 00 коп., 30.10.2018 року - 100000 грн. 00 коп. Всього - 750000 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Позивач зазначив, що відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» оплата яка була здійснена відповідачем 20.03.2018 року - 250000 грн. 00 коп., 22.03.2018 року - 50000 грн. 00 коп., 22.03.2018 року - 50000 грн. 00 коп., 05.04.2018 року - 50000 грн. 00 коп. та частково від 11.05.2018 року в сумі 28372, грн. 80 коп. була зарахована в погашення боргу що утворився до 01.01.2018 року.

31.01.2019 між сторонами було підписано акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого сторони підтвердили, що станом на 31.01.2019 за ТОВ "Волиньліспром" рахується заборгованість перед ФОП Кривко О.В. в сумі 1140029,96грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлена претензія №16 від 15.11.2019 року, яка останнім була залишена без відповіді.

Згідно платіжного доручення №242 від 09.12.2019 відповідач частково погасив заборгованість за отриманий товар на суму 20000грн.

Відтак, у відповідача, виникла заборгованість за отриманий товар згідно договору купівлі-продажу №01/02/2017 від 01.02.2017 у розмірі 1120029,96грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своєю правовою природою договір купівлі-продажу № 01/02/2017 від 01.02.2017 є договором поставки.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За таких обставин, факт отримання товару відповідачем та відсутність заперечень, що підтверджується підписами на видаткових накладних та здійсненою частковою оплатою за отриманий товар відповідачем, є підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

На день розгляду спору заборгованість відповідача за отриманий товар згідно договору становить 1120029,96грн., підтверджена матеріалами справи та є підставною, факт отримання товару від позивача не заперечується відповідачем, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідачем порушено умови п. 3.2. Договору, яким встановлено обов`язок для Покупця здійснювати оплату за поставлений Товар у термін, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання товару.

Відповідно до п. 5.1 Договору, за порушення умов Договору, винна сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі втрачену вигоду у порядку, передбачену чинним законодавством.

Пунктом 5.3. договору сторони передбачили, що у випадку порушення терміну оплати, установлені чинним Договором строки на Товар, Покупець сплачує пеню на користь Продавця у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виникнення заборгованості від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу .

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до поданого розрахунку, позивач нарахував відповідачу 184192,75грн. пені за період з 17.12.2019 по 16.12.2020, 65824,66грн. відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 3% річних за період з 01.01.2019 по 16.12.2020 та 95090,46грн. інфляційних збитків за період з січня 2019р. по листопад 2020р.

Контррозрахунку заборгованості, пені, відсотків та інфляційних втрат відповідачем суду не подано.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, встановив, що нараховані 65824,66грн. - 3% річних за період з 01.01.2019 по 16.12.2020 та 95090,46грн. інфляційних збитків за період з січня 2019р. по листопад 2020р є підставними та підлягають до стягнення з відповідача.

Щодо стягнення 184192,75грн. пені за суд зазначає наступне.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою встановлено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як вбачається із розрахунку, позивач нарахував відповідачу на суму заборгованості у розмірі 1120029грн. - 184192,75грн. пені за період з 17.12.2019 по 16.12.2020, тобто за період прострочення більше ніж 6 місяців.

Суд, здійснивши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН", враховуючи положення ч.6 ст.232 ГК України встановив, що підставною до стягнення з відповідача є пеня, нарахована за період з 15.01.2019 по 15.07.2019 у розмірі 198567,33грн. Водночас, позивач просить стягнути з відповідача пеню у меншому розмірі, а саме 184192,75грн.

А тому з відповідача слід стягнути 184192,75грн. пені за період з 15.01.2019 по 15.07.2019.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, представник позивача просить стягнути з ТОВ "Волиньліспром" на користь ФОП Кривко О.В. 17000грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.3. ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-3 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження зазначених витрат представник позивача надав суду:

- договір про надання правової допомоги адвокатом від 15.12.2020, укладений між ФОП Кривко О.В. та адвокатом Сорокопудом М.О;

- акт прийому наданих послуг з професійної правової допомоги від 02.03.2021;

- квитанції до прибуткових касових ордерів від 15.12.2020 та 02.03.2021 на суму 17000грн.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України вказано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.3 Договору про надання правової допомоги адвокатом від 15.12.2020, сторони погодили, за послуги за п.1.1 Договору Замовник сплачує Адвокату гонорар за представництво. Фіксована сума гонорару складає 17000грн.

Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 дійшов висновку, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фінсованого розміру гонорару, детальний опис робіт під час надання правової допомоги не є обов`язковим.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, а саме представником позивача складені та підписані позовна заява з додатками, розрахунки до позову, заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу з додатками. Всі копії документів завірені представником позивача з дотриманням положень статті 91 ГПК України.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що представником позивача документально підтверджено обсяг наданих послуг (виконаних робіт) на суму 17000грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати позивача зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньліспром" (44100, Волинська область, Ратнівський район, смт.Ратне, вул. Серпнева, буд.16, ) на користь фізичної особи-підприємця Кривко Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 1465136грн. 87коп. (в тому числі 1120029,96грн. заборгованості, 184192,75грн. пені, 65824,66грн. - 3% річних та 95090,46грн. інфляційних втрат), а також 21977грн. 05коп. витрат по сплаті судового збору та 17000грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 03.03.2021.

Суддя О. Г. Слободян