ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 916/2364/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРК ШИППІНГ" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 (головуючий суддя Аленін О.Ю., судді Бєляновський В.В., Мишкіна М.А.) та ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.08.2020 (суддя Желєзна С.П.) про вжиття заходів забезпечення позову

у справі

за позовом Компанії DAMPSKIBSSELSKABET NORDEN А/S

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРК ШИППІНГ"

про стягнення 81 871,39 доларів США,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2020 Компанія DAMPSKIBSSELSKABET NORDEN А/S (далі - Компанія, Позивач) звернулась до господарського суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРК ШИППІНГ" (далі - ТОВ "СТАРК ШИППІНГ", Відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 81 871,39 доларів США, що на дату звернення із позовною заявою еквівалентно 2 263 629,32 грн за курсом Національного банку України.

2. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням прав Позивача в результаті протиправних дій Відповідача як морського агента, який надавав неправдиві відомості при формуванні фінальних дисбурсментських рахунків при заходженні суден Позивача до морського торговельного порту Чорноморськ.

3. 13.08.2020 Позивач подав до господарського суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих у будь-яких фінансових установах, та належать ТОВ "СТАРК ШИППІНГ", та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження, в межах ціни позову у розмірі 81 871,39 доларів США, що еквівалентно 2 253 641, 00 грн за курсом НБУ станом на 13.08.2020.

4. Заяву обґрунтовано тим, що у Відповідача відсутнє нерухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення, а також знаходження у провадженні суду справи № 916/1667/19 про стягнення з ТОВ "СТАРК ШИППІНГ" 48 421,41 доларів США. Наведене, за переконанням Позивача, свідчить про наявність достатньо обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів, за захистом яких звернувся Позивач.

5. При цьому, у поданій до суду заяві про вжиття заходів забезпечення позову Позивачем вказано, що він є стабільною та фінансово спроможною Компанією, зареєстрований капітал якої складає 40 700 000,00 датських крон, що є еквівалентом близько 6 473 265,81 доларів США, його прибуток за 2019 рік склав 23 000 000,00 доларів США, у зв`язку з чим, підстави для вжиття заходів зустрічного забезпечення відсутні.

6. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.08.2020, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2020, заяву Компанії DAMPSKIBSSELSKABET NORDEN А/S про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих у будь-яких фінансових установах, та належать ТОВ "СТАРК ШИППІНГ", та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження, в межах ціни позову у розмірі 81 871,39 доларів США, що еквівалентно 2 253 641,00 грн за курсом Національного банку України станом на 13.08.2020.

7. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що накладення арешту на грошові кошти Відповідача співвідноситься з предметом заявленого позову про стягнення грошових коштів; існує зв`язок між заходом забезпечення позову та предметом позову; невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення, оскільки відповідно до наданих Позивачем доказів у Відповідача відсутнє будь-яке майно на території України; обраний Позивачем вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки грошові кошти фактично залишилися у його володінні; заходи забезпечення позову не перешкоджають та не припиняють господарську діяльність Відповідача. Також, судами враховано наявність щодо Відповідача інших судових проваджень про стягнення грошових коштів.

8. Щодо зустрічного забезпечення місцевий господарський суд, враховуючи обрання Позивачем такого виду заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення.

9. Апеляційний господарський суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги з приводу невжиття зустрічного забезпечення, вказав на те, що, з урахуванням положень частин 1, 4 статті 141 ГПК України, розгляд заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного забезпечення не є порушенням вимог процесуального законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

10. Відповідач подав касаційну скаргу на постанову та ухвалу судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Позивача про забезпечення позову.

11. В обґрунтування доводів касаційної скарги Відповідач посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, положень статей 73, 74, 77, 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статей 116 - 118 Кодексу торговельного мореплавства України, статей 243, 1000 Цивільного кодексу України, статей 295, 297 Господарського кодексу України, з урахуванням яких не надано належної правової оцінки неадекватності заходу забезпечення позову щодо можливого порушення прав третіх осіб, якими є контрагенти Відповідача та кошти яких знаходяться на рахунках Відповідача, маючи статус транзитних.

12. Відповідач зазначає, що є морським агентом і надає послуги з морського агентування суден, тобто, здійснює посередницькі послуги від імені судновласників - нерезидентів за їх рахунок та на корить третіх осіб, а отже кошти, які надходять на валютні рахунки Відповідача, не визнаються доходами останнього, оскільки він ними розпоряджається виключно на підставі відповідних доручень (інструкцій) судновласника.

13. Скаржник посилається на те, що відповідно до підпункту 6.2 пункту 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" (далі - П(С)БО 15 "Дохід"), затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за N 860/4153, не визнаються доходами такі надходження від інших осіб, зокрема, сума надходжень за договором комісії, агентським та іншим аналогічним договором на користь комітента, принципала тощо. Аналогічно не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо (підпункт 9.1 пункту 9 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999). Із зазначених положень, за доводами скаржника, вбачається, що отримані від судновласника кошти для оплати послуг третіх осіб не можна класифікувати як дохід морського агента, а отже і накладати арешт на такі кошти, що призначені для розрахунків від імені судновласника з уповноваженими суб`єктами господарювання за обслуговування судна у певному порту.

14. Також, скаржник зазначає про не врахування судами правових висновків щодо застосування положень статті 136 ГПК України викладених у численних постановах Верховного Суду, що наведені у касаційній скарзі та ухвалення оскаржуваних судових рішень на підставі недопустимих доказів.

15. Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив у її задоволенні відмовити, а судові рішення попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись, зокрема, на необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, оскільки судові рішення прийняті з дотриманням норм процесуального закону, на підставі належних та допустимих доказів було вжито заходів забезпечення позову, які є адекватними та співмірними з заявленими позовними вимогами і не перешкоджають Відповідачеві здійснювати господарську діяльність.

16. У відзиві на касаційну скаргу Позивач виклав клопотання про здійснення розгляду касаційної скарги у даній справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, яке обґрунтовано тим, що справа має специфіку правовідносин (сфера торговельного мореплавства), а також має принципове та важливе значення для Позивача з метою забезпечення ефективного захисту його прав та інтересів.

17. Положеннями частини 6 статті 301 ГПК України визначено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд касаційної інстанції може розглянути касаційні скарги, зазначені у частинах четвертій і п`ятій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

18. Зміст положень статті 301 ГПК України вказує на те, що цією нормою закріплено дискреційні повноваження суду в межах процесуального закону зі свободою розсуду вирішити питання про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи при розгляді касаційних скарг, зазначених у частинах 4, 5 статті 301 ГПК України, залежно від конкретних обставин справи.

Тобто, вирішення питання щодо проведення судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи при розгляді касаційних скарг залежить саме від конкретних обставин справи.

19. Верховний Суд зазначає, що здійснюючи перегляд судових рішень у касаційному порядку суд касаційної інстанції перевіряє в межах доводів та вимог касаційної скарги у справі аргументи про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, і не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

20. У даній справі Верховним Судом створено учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог процесуального законодавства. При цьому Позивачем викладено свої доводи у поданому до суду відзиві на касаційну скаргу, яку призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

21. Отже, підстав для розгляду касаційної скарги зі справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи Судом не встановлено, у зв`язку з чим клопотання про здійснення розгляду касаційної скарги у даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи залишається без задоволення.

22. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи та аргументи викладені у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

23. Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

24. Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

25. Предметом касаційного оскарження у даній справі є питання правомірності застосування судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "СТАРК ШИППІНГ" у розмірі 81 871,39 доларів США, що еквівалентно 2 253 641,00 грн за курсом Національного банку України, які обліковуються на будь-яких рахунках у фінансових установах та будуть виявлені виконавцем в ході виконавчого провадження.

26. Згідно з частинами 1, 2 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

27. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

28. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

29. При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

30. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

31. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

32. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

33. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

34. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

35. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

36. Отже, накладення арешту в межах ціни позову на грошові кошти відповідача, що належать або підлягають передачі або сплаті цьому товариству і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним із визначених законом способів забезпечення позову.

37. Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

38. Таким чином, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, на підставі поданих заявником доказів, має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

39. Предметом позову у даній справі є вимоги Компанії до ТОВ "СТАРК ШИППІНГ про стягнення грошових коштів у розмірі 81 871,39 доларів США. Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного Позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

40. Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову, дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

41. При вирішенні заяви Позивача про забезпечення позову судами було взято до уваги подані докази, а саме: інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.07.2020 № 220154903, згідно якої за Відповідачем не зареєстроване будь-яке нерухоме майно, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги Позивача у цій справі.

42. Отже, за висновками судів попередніх інстанцій, єдиним джерелом погашення заборгованості за рішенням суду у цій справі, фактично, можуть бути лише грошові кошти, що акумулюються (перебуватимуть) на рахунках, що належать Відповідачу.

43. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що застосований місцевим господарським судом захід забезпечення позову, а саме, накладення арешту на грошові кошти ТОВ "СТАРК ШИППІНГ" у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним, відповідає предмету спору, спрямований запобігання виникненню можливих перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, з урахуванням того, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, що відповідачем не вживалися дії щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову.

44. При цьому суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, правомірно виходив з того, що Відповідач не обґрунтував та не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень, яким чином вжиття заходів забезпечення позову щодо арешту грошових коштів у межах суми заявленої до стягнення порушує права та інтереси третіх осіб, якими є контрагенти Відповідача, та перешкоджає здійсненню його господарської діяльності або може спричини негативні наслідки для нього (вплинути на його господарську діяльність).

45. Судом апеляційної інстанції вірно зроблено висновок про те, що положеннями статей 116-118 Кодексу торгівельного мореплавства України визначено особливості агентування морських суден агентськими організаціями (морськими агентами), які за договором морського агентування за винагороду зобов`язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства, а отже зазначені положення передбачають отримання агентської винагороди, що є доходом морського агента від його господарської діяльності. При цьому наведені положення щодо морського агентування не визначають правового режиму коштів, які надходять на рахунки морського агента.

46. Отже, суд апеляційної інстанції з`ясував, що, застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів Відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо використання коштів, наявних у Відповідача, які перераховані Позивачем по спірним дисбурсментським рахункам, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

47. Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги ТОВ "СТАРК ШИППІНГ" про неадекватність та неспівмірність заходів забезпечення позову, вжитих судом, із заявленими позовними вимогами, необґрунтованість таких заходів забезпечення позову та порушення збалансованості інтересів сторін.

48. Оцінюючи аргументи Відповідача щодо неврахування судами приписів Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку при застосуванні заходів забезпечення позову, колегія суддів вважає їх безпідставними зважаючи на те, що бухгалтерський облік на підприємствах, які надають послуги агентування ведеться за загальними правилами, встановленими Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та П(С)БО. При цьому П(С)БО 15 "Дохід" та 16 "Витрати" безпосередньо впливають на відображення морським агентом у бухгалтерському (фінансовому) та податковому обліку показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, проте не впливають на результати діяльності та рух грошових коштів, які надходять на рахунок Відповідача в результаті його господарської діяльності та за рахунок яких може бути задоволено вимоги кредитора при виконанні судового рішення.

49. Доводи касаційної скарги про те, що вжитими судом заходами забезпечення позову обмежуються права не тільки Відповідача, але й третіх осіб, не приймаються до уваги, оскільки застосовані судом заходи забезпечення позову повністю узгоджуються з наведеними вище нормами процесуального права і відповідають ним, а за встановлених судом обставин наявні обґрунтовані припущення, що грошові кошти Відповідача на момент виконання рішення суду можуть зникнути, зменшитися за кількістю; при цьому судом враховано, що відповідачем не вжито жодних заходів для мирного врегулювання спору.

50. Що ж до доводів позивача про те, що судами не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 02.04.2019 у справі № 918/702/18, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19, від 10.10.2019 у справі №904/1478//19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 25.02.2019 у справі № 922/2673/18, від 25.05.2018 у справі №916/2786/17, від 15.07.2020 у справі №909/835/18, то колегія суддів зазначає, що неврахування висновку Верховного Суду з приводу застосування норми права може бути підставою для перегляду судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України не у будь-якому випадку, а тоді, коли саме неврахування такого правового висновку щодо застосування конкретної норми права призвело до помилкового висновку, що прямо або опосередковано впливає на прийняте рішення по суті. При цьому обставини щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судами оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт відсутності у Відповідача будь-якого майна, а також відхилення доводів Відповідача, які не підтверджені належними доказами, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

51. Водночас, наведені у касаційній скарзі цитати з постанов Верховного Суду по суті є викладенням висновків судів, які стосуються встановлених під час розгляду відповідних справ фактичних обставин, що формують зміст правовідносин, та їх оцінки у кожному конкретному випадку в межах дискреційних повноважень судів та не стосуються питання неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

52. Посилання судів попередніх інстанцій на наявність у Відповідача інших судових спорів, що, на думку скаржника, є встановленням обставин на підставі недопустимих доказів, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки: по-перше, не мають вирішального значення при прийнятті рішення про задоволення заяви про забезпечення позову; по-друге, таке посилання скаржника, не доводить наявності встановлених законом обставин, які би зумовлювали визнання доказу, на підставі якого встановлено такі обставини, недопустимим.

53. Відтак, доводи скаржника про необґрунтованість та незаконність оскаржуваних судових рішень з посиланням на те, що суди встановили обставини справи, які мають суттєве значення для застосування заходу забезпечення позову, на підставі недопустимих доказів, є неаргументованими та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

54. Крім цього, наведені ТОВ "СТАРК ШИППІНГ" у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку обставин справи та прохання надати нову оцінку доказам у справі, які, на думку скаржника касаційної скарги, неправильно були оцінені місцевим та апеляційним судами під час розгляду заяви про забезпечення позову, що в силу вимог статті 300 ГПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

55. Водночас, слід зауважити, що наведені в касаційній скарзі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

56. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому відсутні підстави для скасування оскаржених судових рішень і задоволення касаційної скарги.

57. Відповідно до частини 3 статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

58. Пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України передбачено, що cуд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

59. Згідно з частиною 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

60. Касаційна скарга ТОВ "СТАРК ШИППІНГ" підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права.

61. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРК ШИППІНГ" залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.08.2020 у справі № 916/2364/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.