ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

16 лютого 2021 року м.Тернопіль Справа №921/775/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Габарит КЛ, м.Тернопіль

до відповідача: Приватного агропромислового підприємства Агропродсервіс, с.Настасів Тернопільського району Тернопільської області

про стягнення 67957,31грн,

за участю представників:

позивача: Бартків-Краєвська І.Б., ордер №1011443 від 20.01.2021;

відповідача: Олійник О.І., довіреність №25/01/21-1 від 25.01.2021;

Микитович М.М., довіреність №05/02/21-1 від 05.02.2021.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України судом здійснювалося повне фіксування судового процесу технічними засобами.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю Габарит КЛ, м.Тернопіль, звернулося 14.12.2020 (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№903) до Приватного агропромислового підприємства Агропродсервіс, с.Настасів Тернопільського району Тернопільської області, про стягнення 37073,55грн боргу та 30883,76грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договору підряду №1/09/17 від 28.08.2017 в частині проведення розрахунку за виконані підрядні роботи.

Позивач зазначив, що ціна договору підряду №1/09/17 від 28.08.2017 визначена в розмірі 48600грн (п.2.1 договору), є динамічною і в подальшому була збільшена за взаємною згодою сторін, шляхом підписання Акту виконаних робіт №4/12 від 18 грудня 2017 року, згідно якого вартість робіт по влаштуванню жировловлювача становить 126671,55грн. ПАП «Агропродсервіс» внесено авансовий платіж в розмірі 14598,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №5259 від 28 серпня 2017 року, а 21 грудня 2017 року відповідачем перераховано 75000,00грн.

Неодноразові претензії щодо оплати решти заборгованості 37073,55грн відповідачем залишено без реагування та задоволення, та свідчать про порушення строку здійснення розрахунків, визначеного п.3 договору підряду №1/09/17 від 28.08.2017 протягом 15 банківських днів з моменту підписання Акту прийому-передачі робіт. У зв`язку з невиконанням відповідачем договірного обов`язку по здійсненню остаточного розрахунку за виконані позивачем роботи, на підставі п.8.4 договору підряду №1/09/17 від 28.08.2017 на суму простроченого платежу, нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення.

Щодо посилань відповідача відповіді на претензії ТОВ Габарит КЛ зазначив, що таких не отримував, а відповідачем не надано суду доказів їх надіслання чи вручення позивачу.

В судовому засіданні 02.02.2021 представник позивача в добровільному порядку надав для огляду в судовому засіданні оригінали: договору підряду №1/09/17 від 28.08.2017, Кошторисів, Акт виконаних робіт №4/12 від 18.12.2017, з яких судом виготовлено копії та долучено до справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Заперечення відповідача.

Відповідачем 13.01.2021 (згідно відтиску календарного штемпеля 8-го відділення поштового зв`язку м.Тернополя на поштовому конверті відправлення №500) подано: відзив на позовну заяву №12-01/21 від 12.01.2021 (вх.№268 від 14.01.2021), згідно якого позовні вимоги заперечуються; заперечення №12-01/21-1 від 12.01.2021 (вх.№270 від 14.01.2021) проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; клопотання №12-01/21-2 від 12.01.2021 (вх.№271від 14.01.2021) про витребування у позивача оригіналів документів, долучених до позову.

На виконання ухвали суду від 16.01.2021 відповідачем 21.01.2021 подано додаткові письмові обґрунтування клопотання про витребування доказів (вх.№555).

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечили з підстав, наведених у відзиві на позов. Щодо ціни договору зазначили, що згідно Кошторису від 23.08.2017 сторонами було погоджено вартість підрядних робіт в розмірі 48660,00грн. У відповідності до п.2.2 договору підряду відповідачем сплачено 30% вартості робіт, а згодом здійснено повний розрахунок за договором. Відповідач заперечує факт погодження уповноваженою особою підприємства кошторису робіт на суму 126671,55грн, шляхом підписання Акту прийому-передачі робіт на зазначену суму, оскільки Боліновський А.В. такими повноваженнями згідно статутних документів підприємства не наділений. З цього приводу також посилається на судову практику, викладену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 08.05.2019 у справі №904/1733/18. Стверджує, що проведений відповідачем розрахунок по договору в більшій сумі, аніж передбачено в 2.1 договору, жодним чином не може свідчити про згоду ПАП «Агропродсервіс» з Актом виконаних робіт від 18.12.2017, на який покликається позивач, обґрунтовуючи суму боргу. Водночас, в судовому засіданні відповідач зазначив на запитання суду, що інших договірних відносин між сторонами не існує.

Також, відповідач підтримав подані заперечення щодо розгляду даного господарського спору за правилами спрощеного позовного провадження, посилаючись на те, що для його вирішення потрібно додатково дослідити документи, якими позивач підтверджує обставини, що стали підставою позову, тому на його думку справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження. Окрім того, відповідач просив суд задовольнити клопотання про витребування у позивача оригіналів первинних документів, котрі долучено до позову.

Щодо нарахованої суми пені відповідачем зазначено, що таку нараховано без урахування положень ст.232 ГК України, а з вимогою про її стягнення позивач звернувся з пропуском річного строку позовної давності (п.2 ст.2258 ЦК України). Відтак, ПАП «Агропродсервіс» просило з цих підстав відмовити у задоволенні позову про стягнення пені. (заперечення на відповідь на відзив №03-02/21 від 03.02.2021).

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 21.12.2020 позовну заяву ТОВ Габарит КЛ залишено без руху для надання можливості позивачу усунути недоліки, допущені при оформленні позовних матеріалів.

Ухвалою суду від 29.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 26.01.2021, в якому оголошувалася перерва до 02.02.2021.

Ухвалою суду від 02.02.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача №12-01/21-2 від 12.01.2021 (вх.№271 від 14.01.2021) про витребування доказів та заяви-заперечення відповідача проти розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, а судове засідання, з урахуванням усного клопотання відповідача, відкладено на 16.02.2021 для надання відповідачу можливості подати письмові заперечення на відповідь на відзив на позов.

В судовому засіданні 16.02.2021 представники сторін підтримали наведені ними доводи та заперечення по суті спору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення приймаються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст.240 ГПК України, у судовому засіданні 16.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

28.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Габарит КЛ як Підрядником та Приватним агропромисловим підприємством Агропродсервіс як Замовником укладено договір підряду №1/09/17 (далі договір), відповідно до п.п.1.1, 6.1, 6.2 якого Підрядник зобов`язався за дорученням Замовника власними силами т, технікою та матеріалами виконати роботи по влаштуванню резервуара жировловлювача за адресою: вул.Промислова, 1, с.Острів Тернопільського району Тернопільської області, а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи на умовах договору.

Договірна ціна робіт, що виконуються на об`єкті (виробничі приміщення підприємства) згідно з цим договором є динамічною і визначається згідно Кошторису (Додаток №1 до договору, що є невід`ємною частиною договору). Ціну договору, на момент його укладення сторонами, визначено в сумі 46000грн (з ПДВ) (п.2.1 договору). У п.2.3 договору сторонами визначено, що у разі виникнення додаткових витрат, дана ціна може бути змінена за попередньою домовленістю із Замовником та погоджена сторонами.

Згідно з п.4.1 договору Підрядник зобов`язався виконати роботи по даному договору на протязі 20-ти робочих днів від дня перерахування авансового платежу з подальшою здачею робіт Замовнику за Актом приймання-передачі.

Пунктами 2.2, 3.1 договору сторонами визначено, що Замовник перераховує на рахунок Підрядника не менше 30% від вартості робіт передбачених п.2.1 договору на умовах авансування, а остаточний розрахунок за виконані роботи Замовник здійснює на протязі 15 банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі виконаних підрядних робіт, з врахуванням сплачених авансових платежів.

Акт виконаних робіт готує Підрядник та передає у двох примірниках Замовнику, який протягом двох робочих днів перевіряє реальність Акту, підписує його та передає один примірник Підряднику або повертає Акт із письмовими зауваженнями з переліком необхідних доопрацювань і термінами їх виконання. Підрядник з моменту отримання Зауважень зобов`язаний протягом термінів, зазначених останнім у зауваженнях здійснити визначені доопрацювання, а також надати доопрацьований Акт для підписання Замовником в порядку, передбаченому договором (п.п.6.6, 6.7 договору).

При порушенні Замовником строків оплати виконаних робіт на об`єкті він сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення (п.8.4 договору).

За умовами п.9.5 договору усі додатки, доповнення та зміни до договору є його невід`ємними частинами.

Будь-яке повідомлення за договором відправляється одержувачу листом з описом вкладення та повідомленням про вручення за його юридичною адресою або вручається повноважному представнику відповідної сторони під підпис з вказівкою дати одержання (п.9.7 договору).

Кошторисом влаштування жировловлювача сторонами погоджено вартість робіт на суму 48660грн (з ПДВ).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору, 28.08.2017 Замовником робіт (відповідачем у справі) здійснено авансовий платіж на суму 14598,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №5259.

У грудні 2017 року ТОВ Габарит КЛ виконано роботи на загальну суму 126671,55грн, що підтверджується складеним, підписаним без зауважень чи будь яких застережень Актом приймання виконаних робіт від 18.12.2017, котрий скріплено печатками обох юридичних осіб. Відтак, суд вважає, що сторонами погоджено вартість виконаних робіт та їх обсяг у більшому, ніж зазначено у договорі розмірі та об`ємі.

21.12.2017 Замовником робіт згідно платіжного доручення №14129 перераховано на розрахунковий рахунок Підрядника 75000грн, відповідно залишок боргу за виконані позивачем підрядні роботи становить 37073,55грн (126671,55-14598-75000).

ТОВ Габарит КЛ зверталося 13.11.2020 та 26.11.2020 до ПАП Агропродсервіс з претензіями про оплату решти вартості виконаних робіт за договором підряду згідно акту виконаних робіт від 18.12.2017, втім такі звернення залишено відповідачем без відповіді та задоволення. Долучені відповідачем до справи листи-відповіді №1193/1, №795 від 25.11.2020 судом не беруться до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів їх направлення чи вручення позивачу у спосіб, визначений у п.9.17 договору.

Зважаючи на порушення майнових прав позивача на суму боргу, позивач звернувся з даним позовом до суду. При цьому на суму заборгованості нараховано пеню згідно умов п.8.4 договору в розмірі 30883,76грн за період з 10.01.2018 по 11.12.2020.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухвалені рішення.

Відповідно до ст.11 ЦК України, ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Дослідивши правочин, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, котрий підпадає під правове регулювання глави 61 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною першою ст.854 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Аналогічно, частиною 4 статті 879 Цивільного кодексу України встановлено, що оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.07.2018 у справі №909/764/17, закон пов`язує виникнення зобов`язання з оплати робіт з фактом їх виконання.

Згідно частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України, п.4.1 договору від 28.08.2017 передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Як вбачається з договору підряду від 28.08.2017, зокрема п.2.1 та договірної ціни, сторонами було погоджено та визначено загальну вартість підрядних робіт в розмірі 48660,00грн з ПДВ.

За загальним правилом оплата за виконані роботи проводиться у порядку, визначеному договором підряду (п.3.1 договору). Розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов`язаний оплатити виконані роботи.

Отже, визначальними обставинами для настання обов`язку у Замовника оплатити виконані Підрядником роботи в даному випадку є надання Підрядником акту виконаних робіт для прийняття Замовником, відсутність будь-яких зауважень зі сторони останнього та, відповідно, прийняття виконаних робіт шляхом підписання Акту з боку Замовника.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем у грудні 2017 року було виконано роботи на загальну суму 126671,55грн з ПДВ. Будь яких претензій щодо обсягу, якості чи вартості робіт сторонами не було заявлено. Натомість, в ході розгляду даного господарського спору відповідачем заперечується факт погодження підприємством вартості робіт, що є більшою ніж та, що передбачена у п.2.1 договору з посиланням на підписання акту виконаних робіт 18.12.2017 не уповноваженою особою.

З цього приводу суд відзначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Згідно з частиною першою статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Судом встановлено, що на виконання умов договору сторони вчинили ряд юридично значимих дій, зокрема відповідач перерахував 75000,00грн на банківський рахунок позивача 21.12.2017 року, а позивач не вчинив дій по поверненню цих коштів, як помилково перерахованих.

Суд звертає увагу, що підписання акту виконаних робіт 18.12.2017 з боку відповідача підтверджується наявністю на акті здачі робіт відтисків печаток відповідача, як юридичної особи. Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

Отже, з огляду на наявність на акті від 18.12.2017 печатки ПАП "Агропродсервіс" та враховуючи той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, суд доходить висновку про відсутність підстав вважати, що печатка підприємства використовувалась проти волі відповідача.

Таким чином суд вважає, що відповідач своїми діями щодо виконання договору шляхом підписання акту приймання робіт, часткової оплати вартості виконаних робіт тим самим схвалив умови договору підряду від 28.08.2017, які є обов`язковими до виконання сторонами в силу положень ст.629 ЦК України.

Відповідач не надав суду доказів, які б ставили під сумнів якість виконаних робіт чи наявність з цього приводу спору.

Крім того, дії сторони відповідача щодо перерахування коштів в більшій, ніж зазначено в договорі, сумі свідчать про свідоме розуміння ним обов`язку по оплаті вартості робіт, прийнятих згідно Акту від 04/12 від 18.12.2017 на суму 126671,55грн. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача з приводу повернення суми надмірно сплачених чи безпідставно сплачених коштів. Наведене свідчить про погодження відповідачем більшої вартості робіт та їх належного прийняття, а відтак і виникнення обов`язку з їх оплати.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору підряду (п.3.1) визначено, що остаточний розрахунок проводиться Замовником протягом п`ятнадцяти банківських днів з моменту підписання Акту прийому-передачі робіт, з урахуванням сплаченого авансового платежу.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, враховуючи умови договору підряду (п.п.3.1, 6.7 ), а також факт виконання та прийняття робіт 18.12.2017, суд доходить висновку, що такі виконані на суму 126671,55грн, а кінцевим строком розрахунку за роботи є 11.01.2018 (з урахуванням вихідного (небанківського) дня 25.12.2017 Різдво Христове, встановленого Законом України №2211-VIII від 16.11.2017 «Про внесення змін о статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів»).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що у передбачений договором строк остаточний розрахунок за виконані підрядні роботи відповідачем проведено не було, внаслідок чого допущено заборгованість в розмірі 37073,55грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 30648,12грн пені, нарахованої за період з 10.01.2018 по 11.12.2020, суд зазначає таке.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів господарських санкцій, передбачених частиною другою статті 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Сторонами встановлено, що за порушення Замовником строків оплати виконаних робіт він сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу кожний день прострочення (п.8.4 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з долученого позивачем розрахунку суми позову, нарахування пені здійснено за період з 10.01.2018 по 11.12.2020.

Судом встановлено, що строк добровільної оплати основного зобов`язання за договором підряду №1/09/17 від 28.08.2017 закінчився 11.01.2018. Таким чином, починаючи з 12.01.2018 позивач вправі нарахувати пеню за невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті 37073,00грн та звернутися з відповідними вимогами до 12.01.2019, тобто в межах позовної давності, передбаченого ст.258 ЦК України.

Відповідач вважає, що позивачем такий строк позовної давності щодо строку звернення до господарського суду з вимогою про стягнення пені пропущений і з цієї підстави просить суд відмовити в задоволенні позову в цій частині.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Законодавством визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Так, загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст.258 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом з тим, положеннями ч.6 ст.232 ГК України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, положення гл.19 ЦК України про строки позовної давності підлягають застосуванню, з урахуванням особливостей, передбачених ч.6 ст.232 ГК України.

Відтак, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення; право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

З огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Відповідна правова позиція щодо застосування наведених норм матеріального права, що стосується відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за застосування такої міри відповідальності як нарахування пені, викладена у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі №910/29752/15.

Умовами договору підряду сторони не збільшували строк позовної давності за вимогами щодо стягнення пені, а матеріали справи відповідних доказів не містять.

Наведеного позивачем не враховано при здійсненні розрахунку суми пені, нарахувавши її за період з 10.01.2018 по 11.12.2020 (1067 днів), тобто з порушенням строків, встановлених ч.6 ст.232 ГК України, та звернувшись з вимогою про стягнення пені лише 14.12.2020, тобто після спливу строку позовної давності на звернення з відповідними вимогами.

Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

В силу приписів ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, а в силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язання в частині проведення остаточного розрахунку за виконані підрядні роботи та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора в повній мірі на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає, про такі обставини суду не повідомлено.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на суму 37073,00грн основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку, а тому згідно ст.15 ЦК України, порушене право Товариства підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 37073,00грн боргу.

Враховуючи, що сторони при укладенні договору визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати виконаних робіт, проте не передбачили іншого періоду нарахування санкцій, ніж встановлений законом, а також встановили більшого строку позовної давності, зокрема за вимогами про стягнення пені, суд, з урахуванням заяви відповідача, застосовує строк позовної давності, відтак відмовляє у задоволенні позовних вимог в чатсині стягнення 30648,12грн пені.

За таких обставин справи, позовні вимоги задовольняються частково, в розмірі 37073,00грн як правомірні та документально підтверджені.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати, що складаються із сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2102,00грн, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на сторін у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 236, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного агропромислового підприємства Агропродсервіс (с.Настасів Тернопільського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 30356854) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Габарит КЛ (вул.Федьковича, 7, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 38358010) - 37073 (тридцять сім тисяч сімдесят три)грн 55коп. боргу, 1150 (одну тисячу сто п`ятдесят)грн 72коп. в повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 26.02.2021.

Суддя Н.О. Андрусик