ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

25.02.2021 Справа № 905/1549/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (04080, м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, б. 8А, оф.111, ) вих.№32-02-1-2 від 09.02.2021 про заміну сторони правонаступником

по справі за позовом: публічного акціонерного товариства Комерційний банк Український фінансовий світ (83050, м. Донецьк, пр. Миру, буд. 5-Б, )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Зеніт (03680, м. Київ, бульвар Івана Лепсе, буд. 16, )

про стягнення заборгованості в сумі 20 457 178,96 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився.

від відповідача: не з`явився.

від заявника: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.10.2015 позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк Український фінансовий світ до товариства з обмеженою відповідальністю Зеніт про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 287 961,72 євро, що за курсом НБУ становить 6 817 695,53 грн., заборгованості за відсотками в сумі 40 866,94 євро, що за курсом НБУ становить 967 553,41 грн. та стягення заборгованості за кредитом в сумі 11 097 058,54 грн., заборгованості за відсотками в сумі 1 574 871,48 грн., задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Зеніт на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк Український фінансовий світ заборгованість за кредитом у розмірі 17 769 020,96 грн. та 2 521 742,74 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Зеніт на користь Державного бюджету України 72485,51грн. витрат з оплати судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

16.11.2015 на виконання рішення Господарського суду господарського суду Донецької області від 27.10.2015 судом було видано відповідні накази.

16.02.2021 на адресу Господарського суду Донецької області від товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Інвестохіллс Веста надійшла заява вих.№32-02-1-2 від 09.02.2021 про заміну сторони правонаступником, в якій заявник просить замінити стягувача по справі № 905/1549/15 з публічного акціонерного товариства Комерційний банк Український фінансовий світ на товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Інвестохіллс Веста.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на укладання 11.04.2019 договору купівлі-продажу №УФС 07/03/2019, відповідно до якого з моменту його підписання до товариства з обмеженою відповідальністю Веста (нині - товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Інвестохіллс Веста) переходять права вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк Український фінансовий світ, зокрема, за кредитним договором № 008/457-К від 14.11.2006.

Ухвалою суду від 17.02.2021 вищезазначену заяву призначено до розгляду на 25.02.2021.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав докази оплати за протоколом № UA-ЕА-2019-02-28-000010-b від 07.03.2019, на виконання якого було укладено договір купівлі-продажу №УФС07/03/2019 від 11.04.2019.

Представники стягувача та боржника в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про заміну сторони правонаступником з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2019 між публічним акціонерним товариством «Український фінансовий світ» (далі банк, продавець, первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (нині - товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Інвестохіллс Веста) (далі покупець, новий кредитор) було укладено договір купівлі-продажу № УФС07/03/2019 (далі - договір), відповідно до п.п.7. п.1. якого предметом договору є право вимоги за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання у кількості 60 одиниць, перелік яких наведений у додатку № 7 до цього договору, який є невід`ємним додатком до цього договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами іпотеки, поруки, застави та іншими договорами, що були укладені в забезпечення виконання кредитних договорів, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом основні договори, надалі за текстом вимоги.

Згідно п. 1.4. договору право власності на майно переходить від продавця до покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору та/або державної реєстрації права власності у відповідному реєстрі.

Передача майна здійснюється за актом приймання-передачі в день укладення (підпису) сторонами та нотаріального посвідчення цього договору із одночасною передачею покупцю від продавця документів на майно (п. 1.5. договору).

Відповідно до п. 2 договору покупець в день його укладення, але в будь-якому випадку не раніше отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору набуває усі права на нерухоме майно та усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій та неустойок у розмірах, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Сторони домовились, що права вимоги включають всі права вимоги за кредитними договорами, договорами забезпечення, а також всі похідні вимоги з цих договорів або такі, що випливають, в тому числі, але не виключно: вимоги по нарахуванню та стягненню процентів, неустойки, пені та індексу інфляції, трьох відсотків річних та/або збитків, вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги по отриманню коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів, права за якими випливають із судових справ, в тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке не було реалізоване на торгах та передане стягувачу в погашення боргу, мирових угод, договорів з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права кредитора на права участі в колегіальних органах, в тому числі в комітеті кредиторів тощо.

Розмір заборгованості станом на 11.04.2019 за правами вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у довідках про розмір заборгованості боржників. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які на момент укладення цього договору, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Згідно п. 4 ціна договору відповідно до протоколу № UA-ЕА-2019-02-28-000010-b від 07.03.2019 становить 848 189,76 грн. (вісімсот сорок вісім тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень 76 коп.), надалі за текстом ціна договору.

Покупець підтверджує, що на дату укладення цього договору отримав усі наявні у банку документи, що підтверджують право власності продавця на майно, що є предметом цього договору, а також права вимоги за основними договорами. Документи, що фактично не були передані банком новому кредитору, передають на підставі відповідного акту не пізніше 50ти робочих днів з дати укладення цього договору (п. 5 договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін, а також зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. 11.04.2019 за № 1076.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з додатку № 7 ТОВ «Фінансова компанія «Веста» (нині - товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Інвестохіллс Веста) передано право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 008/457-Кл від 14.11.2006.

Також заявником подано до суду платіжне доручення № 137 від 15.03.2019 про оплату коштів у сумі 848 189,76 грн. переможцем електронних торгів відповідно до протоколу №UA-ЕА-2019-02-28-000010-b від 07.03.2019.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 52 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Натомість стаття 334 Господарського процесуального кодексу України, яка регламентує порядок заміни сторони виконавчого провадження, розташована в розділі V «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах», що присвячений врегулюванню відносин, пов`язаних з примусовим виконанням судових рішень. Звідси нормативні приписи статті 52 Господарського процесуального кодексу України слід вважати загальними по відношенню до приписів, закріплених статтею 334 цього Кодексу.

При цьому суд, з урахуванням того, що виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, а сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, вказує, що у разі, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України. У цьому випадку приписи статті 334 Господарського процесуального кодексу України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 49628547 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 16.11.2015. Підставою для закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено те, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.08.2019 припинено особу стягувача публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

Зважаючи на викладене, суд здійснює розгляд заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» вих.№32-02-1-2 від 09.02.2021 про заміну сторони правонаступником саме в порядку ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, оскільки процесуальне правонаступництво, як перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи, відбувається у зв`язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення. Відтак, для вирішення питань можливості правонаступництва необхідним є встановлення фактичних обставин заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником відповідно до норм матеріального права. При цьому, суд враховує, що процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, а право звернення з заявою про заміну сторони її правонаступником надано, зокрема, заінтересованій особі.

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене як на підставі договору відступлення права вимоги, так і на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.

Проаналізувавши наданий позивачем договір купівлі-продажу № УФС07/03/2019 від 11.04.2019 суд дійшов висновку, що за своїм змістом він є саме договором відступлення права вимоги та не містить ознак договору факторингу.

Вирішення питання про заміну сторони правонаступником здійснюється судом з урахуванням положень статей 74 - 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати КГС ВС від 17.01.2020 по справі № 916/2286/16.

За приписами частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 Цивільного кодексу України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема п.п.1, 2 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №2-н-148/09.

Слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Як вже зазначалося, згідно п. 5 договору покупець підтверджує, що на дату укладення цього договору отримав усі наявні у банку документи, що підтверджують право власності продавця на майно, що є предметом цього договору, а також права вимоги за основними договорами.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №465/646/11, викладено правову позицію, стосовно того, що фізична особа, у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Однак, відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду Верховного Суду, що викладена у постанові від 20.02.2019 по справі №910/16109/14 є помилковою думка стосовно неможливості особи, що набула права вимоги бути належним правонаступником позивача у виконавчому провадженні з виконання наказу господарського суду на тій підставі, що матеріали справи не містять ліцензії такої особи на здійснення фінансових послуг при умові, що правочин щодо відступлення права вимоги недійсним не визнавався. Зазначене питання не є предметом розгляду відповідної справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційним Судом України зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №1 1-рп/2012. Відповідно до мотивувальної частини рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до змісту рішення від 20.07.2004 Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

При цьому суд, з огляду на правову позицію Касаційного господарського суду Верховного Суду, що викладена у постанові від 20.02.2019 у справі №910/16109/14, враховує те, що матеріали справи № 905/1549/15 не містять доказів, які б свідчили про визнання недійсним договору купівлі-продажу № УФС-7/03/2019 від 11.04.2019, укладеного між публічним акціонерним товариством «Український фінансовий світ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (нині - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»), від учасників справи не надійшло заперечень щодо факту правомірності укладення зазначеного договору.

Отже, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» є належним правонаступником позивача - публічного акціонерного товариства «Український фінансовий світ» по справі №905/1549/15, оскільки у даному випадку спір по суті не вирішується, а розглядається процесуальне питання заміни позивача на його правонаступника у справі, за результатами розгляду якої вже ухвалено судове рішення.

Враховуючи, що судом встановлено факт набуття товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за договором купівлі-продажу № УФС-7/03/2019 від 11.04.2019 права вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт» за кредитним договором № 008/457К від 14.11.2006 щодо сплати останнім заборгованості, яка входить до суми, стягнутої за рішенням господарського суду Донецької області від 27.10.2015 по справі №905/1549/15, відсутність у матеріалах справи доказів визнання недійсним вказаного договору та заперечень учасників справи щодо заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони правонаступником, враховуючи відсутність доказів виконання рішення суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про заміну сторони правонаступником, а саме шляхом заміни позивача публічного акціонерного товариства Комерційний банк Український фінансовий світ, його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі викладеного, керуючись 52, 73, 74, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ,

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» вих.№32-02-1-2 від 09.02.2021 про заміну сторони правонаступником частково.

Здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни позивача публічного акціонерного товариства Комерційний банк Український фінансовий світ (83050, Донецька область, місто Донецьк, проспект Миру, будинок 5 Б; фактична адреса: 04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 16; ) на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (04080, м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, б. 8А, оф.111, ) у справі №905/1549/15.

У судовому засіданні 25.02.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.03.2021.

Ухвала набрала законної сили в день її винесення судом 25.02.2021.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова