ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" лютого 2021 р. Cправа № 902/1051/20

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сичука І.В.,

представника відповідача - Ковальова В.О.,

у відсутності представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" (вул. Зіни Бєлої, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, 51200)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" (вул. Колгоспна, буд.1Б, село Демидівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23140)

про стягнення 62293,19 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" про стягнення 62293,19 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що на виконання відповідних замовлень Товариством з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" запасні частини і матеріали до сільськогосподарської техніки в асортименті вартістю 74904,25 грн відповідно до видаткових накладних. При цьому відповідач за поставлений товар розрахувався частково, несплаченою залишається вартість поставленого товару на суму 52545,14 грн.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача 62293,19 грн, з яких: 52545,14 грн - основного боргу, 3778,93 грн - відсотків річних та 5969,12 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 02.11.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1051/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

12.11.2020 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого ТОВ "ОДЕМО" заперечує, що позивачем доведено факт поставки товару за однією з видаткових накладних та отримання його відповідачем, а відтак і наявність заборгованості внаслідок істотних недоліків щодо оформлення цієї видаткової накладної, на яку посилається позивач в обґрунтування заявленого позову.

З метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення усіх обставин справи, проаналізувавши обставини, які входять до предмету доказування, судом постановлено ухвалу від 28.12.2020 про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.01.2021 та продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

18.01.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої ТОВ "НФМ АГРО" пояснює, що видаткові накладні №РН-00001209 від 30.01.2018 на суму 10767,92 грн, №РН- 00001206 від 30.01.2018 на суму 7404,48 грн, №РН-00006788 від 04.04.2018 на суму 28,44 грн, №РН-00007505 від 16.04.2018 на суму 162,92 грн, №РН-00011781 від 08.05.2018 на суму 3995,35 грн, №РН-00014016 від 24.05.2018 на суму 52545,14 грн разом з товаром передавались в двох екземплярах через працівників ТОВ "ОДЕМО" та за їх підписом для підписання особисто директором відповідача Дмитруком Н.С., скріплення печаткою підприємства-отримувача та повернення одного примірника належно оформленої видаткової накладної постачальнику. Третій примірник кожної такої накладної з підписом працівника ТОВ "ОДЕМО" залишався у Позивача до моменту отримання належно оформленої видаткової накладної.

Так, видаткові накладні №№РН-00001209 та РН-00001206 від 30.01.2018 разом з товаром були передані через працівника ТОВ "ОДЕМО" ОСОБА_1 , проте підпис останнього міститься лише на видатковій накладній №РН-00001209. В подальшому, видаткові накладні №РН-00006788 від 04.04.2018, №РН-00007505 від 10.04.2018, №РН-00011781 від 08.05.2018, №РН-000014016 від 24.05.2018 разом з товаром передавались для їх підписання через працівника ТОВ "ОДЕМО" за його підписом без зазначення ним свого прізвища, ім`я та по-батькові. Незважаючи на неодноразові нагадування, до теперішнього часу на адресу ТОВ "НФМ АГРО" вказані накладні за підписом директора ТОВ "ОДЕМО" Дмитрука Н.С. та печаткою цього підприємства не надходили, чим пояснюється відмінність підписів на накладних, наданих ТОВ "ОДЕМО" та накладних, які наявні у Позивача.

Окрім того, позивач звертає увагу, що за рядом інших видаткових накладних, які містять такі ж недоліки в оформленні, що й оспорювана відповідачем видаткова накладна №РН-00014016 від 24.05.2018, грошові кошти перераховані ТОВ "ОДЕМО" у повному обсязі. При цьому господарську операцію з поставки насосу гідравлічного STX535 вартістю 52545,14 грн з ПДВ згідно видаткової накладної №РН-00014016 від 24.05.2018 відображено ТОВ "НФМ АГРО" в бухгалтерському та податковому обліку.

За результатами слухання справи 19.01.2021 за участю представників сторін судом задоволено відповідне клопотання представника позивача про витребування у ТОВ "ОДЕМО" податкових декларацій з податку на додану вартість з додатками Д5 за січень, квітень та травень 2018 року, оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за період січня-травня 2018 року, актів звірки взаємних розрахунків б/н від 07.08.2018, на підставі чого проводилися розрахунки за поставлений товар згідно з видатковими накладними на загальну суму 22359,11 грн. При цьому учасникам справи встановлено строки для вчинення процесуальних дій, підготовче засідання відкладено на 11.02.2021, про що постановлено відповідні ухвали у протокольній формі.

09.02.2021 до суду надійшло заперечення відповідача на відповідь на відзив, відповідно до якого ТОВ "ОДЕМО" звертає увагу, що останнім не оспорюється факт поставки товару згідно з видатковими накладними, на яких міститься підпис директора та печатка вказаного підприємства.

Що стосується спірної видаткової накладної №РН-00014016 від 24.05.2018 на суму 52545,14 грн з ПДВ, то реєстрація податкової накладної позивачем не може свідчити про поставку та отримання товару відповідачем, оскільки податкова декларація складається суб`єктивно позивачем для відображення у своєму бухгалтерському обліку та для дотримання податкової дисципліни.

Окрім того, відповідач вказує, що акт звірки б/н від 07.08.2018 у двох примірниках був підписаний ТОВ "ОДЕМО", скріплений печаткою та наданий представнику ТОВ "НФМ АГРО" для передачі його для підписання директором позивача, але підписаний примірник акту звірки так і не повернуто відповідачу.

За результатами слухання справи 11.02.2021 за участю представника відповідача підготовче засідання відкладено на 23.02.2021, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі. При цьому в порядку ч.4 ст. 74 ГПК України витребувано у відповідача (ТОВ "ОДЕМО") оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за період січня-травня 2018 року.

В судовому засіданні 23.02.2021 представником відповідача подано витребувані судом документи.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 25.02.2021.

На визначену дату та час у судове засідання з`явився представник відповідача, позивач правом участі у судовому засіданні не скористався. При цьому представника позивача про призначення справи до розгляду по суті на 25.02.2021 повідомлено телефонограмою.

Представник відповідача підтримав викладену позицію в заперечення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до видаткових накладних: №РН-00001209 від 30.01.2018; №РН-00001206 від 30.01.2018; №РН-00006788 від 04.04.2018; №РН-00007505 від 10.04.2018; №РН-00011781 від 08.05.2018; №РН-00014016 від 24.05.2018 ТОВ "НФМ АГРО" передано ТОВ "ОДЕМО" запасні частини і матеріали до сільськогосподарської техніки в асортименті на загальну суму 74904, 25 грн з ПДВ.

За платіжним дорученням №3225 від 07.08.2018 ТОВ "ОДЕМО" здійснено оплату ТОВ "НФМ АГРО" з призначенням платежу "за запчастини згідно акта звірки б/н від 07.08.2018" на загальну суму 22359,11 грн з ПДВ.

Сторонами визнається, що зазначена оплата здійснена за товар відповідно до видаткових накладних №РН-00001209 від 30.01.2018; №РН-00001206 від 30.01.2018; №РН-00006788 від 04.04.2018; №РН-00007505 від 10.04.2018; №РН-00011781 від 08.05.2018, відтак в силу приписів ч.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України такі обставини не підлягають доказуванню. При цьому відповідач відобразив такі операції у своєму бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за січень - травень 2018 року.

Таким чином, відповідачем здійснено частково оплату заборгованості, несплаченим залишається основний борг в сумі 52545,14 грн за видатковою накладною №РН-00014016 від 24.05.2018. При цьому позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3778,93 грн - 3% річних та 5969,12 грн - інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

При цьому згідно зі статтею 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 640 та частини 2 статті 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на вищевказані законодавчі приписи та встановлені обставини справи, зокрема, щодо здійснення відповідачем часткової оплати вартості переданого позивачем товару, між сторонами укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Спір виник щодо сплати вартості товару (насос гідравлічний STX535) за видатковою накладною №РН-00014016 від 24.05.2018 на суму 52545,14 грн.

Відповідач вказує на недоліки в оформленні такої видаткової накладної як первинного документу бухгалтерського обліку внаслідок відсутності на ній відтиску печатки ТОВ "ОДЕМО", а також зазначає, що ТОВ "НФМ АГРО" не надано довіреності на право отримання відповідачем товару по спірній накладній.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час, коли оформлювалися відповідні накладні):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

Окремо слід зазначити, що печатка не є обов`язковим реквізитом первинних документів. Не вимагає цього п. 2.5 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

Суд звертає увагу, що наявність у позивача та відповідача різних за оформленням примірників накладних, в т. ч. з печаткою ТОВ "ОДЕМО" та без відповідної печатки пояснюється доводами ТОВ "НФМ АГРО" щодо неодноразової практики в процесі здійснення господарської діяльності між такими суб`єктами передачі відповідних накладних через працівника ТОВ "ОДЕМО" для підписання керівником відповідача, які в подальшому не було повернуто.

Разом з тим спірна видаткова накладна №РН-00014016 від 24.05.2018 на суму 52545,14 грн за оформленням не вирізняється від ряду інших накладних, вартість товару за якими сплачено ТОВ "ОДЕМО".

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу (ПК) України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

У постанові від 01.06.2020 у справі № 906/355/19 Верховний Суд зазначив, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Проте, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару (Подібні висновки викладені Касаційним господарським судом у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15 та від 29.01.2020 у справі №916/922/19).

Здійснення господарської операції за спірною видатковою накладною підтверджується фактом реєстрації ТОВ "НФМ АГРО" відповідної податкової накладної (квитанція про реєстрацію податкової накладної від 12.06.2018.

Вказану операцію відображено також і в податковому обліку ТОВ "ОДЕМО", а саме в додатку 5 до податкової декларації з ПДВ (дата подання відповідачем - 19.06.2018) (а.с.131, том 1). У розділі "Податковий кредит" під порядковим номером 33 зазначено сумарно обсяги постачання здійснені позивачем у травні 2018 (47117,08 грн без ПДВ та 9423,41 грн - ПДВ), тобто за видатковою накладною №РН-00011781 від 08.05.2018 на суму 3329,46 грн без ПДВ (сума ПДВ 665,89 грн) та видатковою накладною №РН-00014016 від 24.05.2018 на суму 43787,62 грн без ПДВ (сума ПДВ 8757,52 грн).

Таким чином, з огляду на сукупність наявних у матеріалах справи доказів суд критично оцінює доводи відповідача, що поставка товару за видатковою накладною №РН-00014016 від 24.05.2018 на суму 52545,14 грн не здійснювалася. При цьому відповідачем не виконано зобов`язання оплати вартості товару за такою накладною протягом семи днів з моменту отримання товару, як безпосередньо зазначено у вказаній накладній, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 52545,14 грн основного боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.06.2018 по 22.10.2020 на суму заборгованості 52545,14 грн, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума інфляційних втрат перебуває в межах розрахунку суду. Щодо нарахованих 3% річних, то їх обґрунтованість підтверджується в сумі 3775, 44 грн, що на 3,49 грн є меншим як заявлено позивачем. Відтак, у стягненні 3,49 грн - 3% річних слід відмовити як заявлених безпідставно.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню, окрім суми основного боргу, 3775,44 грн - 3% річних та 5969,12 грн - інфляційних втрат.

За змістом ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи допущену позивачем помилку при нарахуванні 3% річних.

В силу приписів ст.129 ГПК України витрати на судовий збір підлягають віднесенню на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача покладаються витрати на сплату судового збору в сумі 2101,88 грн, при цьому витрати на сплату судового збору в сумі 0,12 грн залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" (вул. Колгоспна, буд.1Б, село Демидівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23140; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" (вул. Зіни Бєлої, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, 51200; ) 52545,14 грн - основного боргу; 3775,44 грн - 3% річних; 5969,12 грн - інфляційних втрат та 2101,88 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні з відповідача 3,49 грн - 3% річних відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 0,12 грн залишити за позивачем.

4. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 05 березня 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу - вул. Набережна Заводська, буд. 9Б-1, м. Дніпро, 49019 (поштова адреса); ІНФОРМАЦІЯ_1;

4,5 - відповідачу - вул. Колгоспна, буд.1Б, село Демидівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23140; ІНФОРМАЦІЯ_2.