номер провадження справи 18/183/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 справа № 908/3327/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут Вікторії Вікторівни, розглянувши матеріали справи № 908/3327/20

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство КОМПОЗИТСТАЛЬ (69098, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 86, кв. 57)

до відповідача державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 641346,38 грн.

Без повідомлення (участі) представників учасників справи

Заявлено позовні вимоги про стягнення з державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом 641346,38 грн., які складаються з: 620513,78 грн. основного боргу за договором поставки продукції №78(7)20Ук від 13.03.2020 (реєстраційний номер ДП Енергоатом 53-121-01-20-09198 від 31.03.2020), 7275,07 грн. 3% річних та 13557,53 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги вмотивовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки продукції №78(7)20Ук від 13.03.2020, що є підставою для стягнення заборгованості та нарахованих за порушення зобов`язання 3%річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався ст.ст. 11, 16, 509, 525, 530, 625, 692 ЦК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2020 справу № 908/3327/20 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020, після усунення позивачем обставин, які зумовили залишення позову без руху, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3327/20; присвоєно справі номер провадження 18/183/20; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання; встановлено відповідачу строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 19.01.2020. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Сторони повідомлені про розгляд справи, про що свідчить довідка від 28.12.2020 про доставку електронного листа (документа в електронному вигляді) в електронний кабінет позивача та рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції повноважному представнику відповідача 31.12.2020 (за адресою відокремленого підрозділу).

Відповідач 10.01.2020 надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив та вказав, що позивачем не враховані умови п. 3.2 договору, яким передбачено, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі сум ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених ПК випадках та порядку. Факт отримання від позивача продукції загальною вартістю 1543693,51 грн. з ПДВ відповідач підтвердив, проте вказав, що оскільки остаточно всю продукцію поставлено 18.12.2020 строк виконання зобов`язання по оплаті 02.02.2021. Відносно нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідач зазначив, що постачальником не було поставлено всю продукцію, передбачену п. 1.1 договору, строк виконання зобов`язання для покупця не настав, тому право на нарахування цих санкцій відсутнє. За доводами відповідача, оскільки умовами договору не передбачено здійснення поетапної поставки продукції та поетапного надання податкових накладних, обов`язок позивача щодо надання податкових накладних вважається виконаним з моменту надання накладних на всю суму ПДВ і з цієї дати виникає обов`язок по оплаті частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ. В договорі строк виконання ВП ЗАЕС зобов`язання щодо здійснення оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ не встановлений, вимога щодо сплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ до ВП ЗАЕС не надходила. Щодо визначених позивачем орієнтовних витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн., відповідач визнав їх неспівмірними до предмета спору та не підтвердженими належним доказами. Просив в позові відмовити.

Позивач у відповіді на відзив вказав, що п. 3.2 договору не містить формувань про поставку всієї продукції або в повному обсязі, як то зазначив відповідач, і заборон щодо поставки продукції партіями договір не передбачає. Факт одержання продукції, зазначеної у видаткових накладних № 2-50501 від 05.05.2020 на суму 719837,34 грн., № 2-50601 від 06.05.2020 на суму 129956,39 грн.; № КС-51801 від 18.05.2020 на суму 602662,24 грн. (в т.ч. ПДВ 100443,71); № КС-62401 від 24.06.2020 на суму 17851,54 грн., відповідачем не заперечується і момент постачання продукції засвідчується у кожній з перелічених видаткових накладних, які підписані сторонами Договору. За доводами позивача, обов`язок відповідача оплатити продукцію, поставлену по наведеним видатковим накладним, наступив по закінченню 45 календарних днів з моменту поставки продукції. Вважає, що правильність саме такого розуміння положень договору відповідач підтвердив своїми діями здійснивши часткову оплату отриманої продукції. Також позивач зазначив, що доводи відповідача про розмежування строку оплати вартості продукції і суми ПДВ не відповідають вимогам законодавства. Умови договору лише пов`язують сплату розміру податку на додану вартість з самим фактом реєстрації продавцем податкових накладних на вартість поставленої продукції. Заперечення відповідача щодо застосування положень ст. 625 ЦК України вважає безпідставними. Відповідач прострочив свої зобов`язання щодо оплати продукції, поставленої за видатковими накладними № КС-51801 від 18.05.2020, № КС-62401 від 24.06.2020, тому стягнення трьох процентів річних і інфляційних втрат є правомірним.

Відповідач 21.01.2021 надав заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримав доводи, викладені у відзиві на позов та наголосив на неправильності визначення позивачем строків виконання зобов`язання з оплати продукції та неврахуванні при здійснені розрахунків 3% річних та інфляційних втрат положень п. 3.2 договору.

Від позивача 27.01.2021 судом отримано клопотання про проведення судового засідання у справі № 9908/3327/20 з викликом сторін.

Розглянувши клопотання позивача про повідомлення (виклик) сторони, суд відмовив у його задоволенні.

При вирішенні даного клопотання суд врахував, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. В обґрунтування клопотання позивачем не наведено жодного доказу існування обставин, які вимагають розгляд справи № 908/33327/20 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача 02.03.2021 судом отримано заяву, в якій відповідач вказав на сплату 18.02.20212 на користь позивача 589450,24 грн. заборгованості за договором та просив долучити до матеріалів справи відповідні докази.

Позивач у наданій суду 03.03.2021 письмові заяві підтвердив часткову оплату відповідачем заборгованості, у зв`язку з чим позивні вимоги ним підтримуються частково в сумі 21599,14 грн. основного боргу, 7275,07 грн. 3% річних та 13557,53 грн. інфляційних втрат.

Надані сторонами заяви та докази прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Щодо строку розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Провадження у даній справі відкрито 28.12.2020. Отже, суд мав розпочати розгляд справи по суті після 27.01.2021 та закінчити 26.02.2021.

Разом з тим, суд врахував, що процесуальні строки у справі є продовженими на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася і наразі не припинена.

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За період дії карантину звернень щодо необхідності реалізації своїх прав у більш тривалий строк від учасників справи не надходило.

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, суд ухвалив розпочати розгляд справи по суті та прийняти рішення у справі 04.03.2021 за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, без повідомлення (участі) у судовому засіданні представників позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство КОМПОЗИТСТАЛЬ (Постачальником, позивачем у справі) та державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (Покупцем, відповідачем у справі) 13.03.2020 укладений договір поставки продукції №78(7)20Ук (реєстраційний номер ДП Енергоатом 53-121-01-20-09198 від 31.03.2020) (далі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (згідно наведеній у зазначеному пункті договору таблиці).

Строк поставки товару: квітень-червень 2020 (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна вартість продукції становить 1299000,00 грн., крім того ПДВ 259800,00 грн., разом 1558800,00 грн.

Згідно із п. 3.2 Договору розрахунок за продукцію здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту постачання продукції шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених ПК випадках та порядку.

За визначенням пунктів 4.1-4.3 Договору, поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010: DDР м. Енергодар. Одержувач продукції - ЗВ ВП Складське господарство ДП НАЕК «Енергоатом», Енергодар, вул. Промислова, 133, склади. Поставка продукції відбувається в строки згідно з п. 1.3 договору. Продукція, що поставляється повинна супроводжуватись наступними документами: а) видаткова накладна 3 екз., б)податкова накладна, в) сертифікат якості, виданий підприємством-виробником (оригінал або копія, завірена постачальником).

Згідно з п. 9.2 Договору досудовий порядок врегулювання спору між сторонами є обов`язковим.

Відповідно до п. 11.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту укладання.

Додатковою угодою № 1 від 08.05.2020 до Договору сторонами викладено п. 1.1 Договору у новій редакції.

Додатковою угодою № 2 від 06.07.2020 до Договору сторони дійшли згоди про зміну строку поставки продукції, п. 3.1 Договору викладено у новій редакції: строк поставки продукції: поз. 1-4, 6-30 п. 1.1 Договору квітень-червень 2020, поз. 5 п. 1.1 Договору квітень-грудень 2020.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу передбачену договором продукцію на загальну суму 1470307,51 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № 2-50501 від 05.05.2020 на суму 719837,34 грн., в т.ч. 119972,89 грн. ПДВ,

- № 2-50601 від 06.05.2020 на суму 129956,39 грн., в т.ч. 21659,40 грн. ПДВ;

- № КС-51801 від 18.05.2020 на суму 602662,24 грн., в т.ч. 100443,71 грн. ПДВ;

- № КС-62401 від 24.06.2020 на суму 17851,54 грн., в т.ч. 2975,6 грн.

Видаткові накладні підписані повноважними представниками сторін без зауважень.

Грошове зобов`язання з оплати отриманої продукції відповідачем виконано частково на суму 849793,73 грн. Несплаченими залишились видаткові накладні №КС-51801 від 18.05.2020 та № КС-62401 від 24.06.2020.

У зв`язку з наявністю заборгованості позивачем 17.11.2020 на адресу відповідача направлено претензію № 1120/16-02 від 16.11.2020 щодо боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат на суму 632337,67 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманої продукції у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Долучені до матеріалі справи видаткові накладні, на підставі яких виникла заборгованість відповідача у спірний період, підписані з боку Покупця без зауважень.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з умов п. 3.2 Договору оплата за поставлену за продукцію 45 календарних днів з дня поставки товару.

Відповідач, в порушення умов договору та чинного законодавства, оплату вартості отриманої продукції у визначений у Договорі строк здійснив частково на суму 849793,73 грн. Факт отримання від позивача продукції станом на 16.12.2020 на суму 1470307,51 грн. та не сплата вартості частини продукції відповідачем не заперечується. Станом на момент подання позову сума заборгованості за Договором складала 620513,78 грн.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем вартості отриманої продукції у визначений Договором строк є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, матеріалами справи доведено, що відповідач не виконав умови Договору в частині оплати вартості поставленої продукції у визначений строк, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем за отриману продукцію в сумі 620513,78 грн.

З огляду на викладені обставини, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 620513,78 грн. заявлена обґрунтовано.

Разом з тим, згідно наданих відповідачем доказів станом на момент розгляду справи по суті відповідачем заборгованість за отриману за Договором продукцію погашено на суму 598914,64 грн., залишок заборгованості складає 21599,14 грн. Стосовно наведеного спір між сторонами відсутній.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження по справі в частині стягнення 598914,64 грн. основного боргу слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд визнав, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача 21599,14 грн. основного боргу за договором заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню.

Твердження відповідача, що оскільки остаточно всю продукцію поставлено позивачем 18.12.2020, строком виконання зобов`язання по оплаті є 02.02.2021 суд визнав безпідставними.

Пунктом 3.2 Договору сторони передбачили, що розрахунок за поставлену продукцію здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту постави продукції і жодних зауважень ані у цьому пункті, ані у інших умовах Договору щодо виникнення обов`язку по оплаті з моменту поставки всієї продукції не наведено. Жодних заборон щодо поставки продукції окремими партіями Договір не містить. Також слід зазначити, що стягнення за поставкою від 18.12.2020 взагалі не є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт постачання і момент постачання продукції засвідчений у кожній з перелічених вище видаткових накладних, які підписані сторонами без зауважень.

Таким чином, обов`язок відповідача оплатити продукцію поставлену продукцію наступив по закінченню 45 календарних днів з моменту поставки продукції за кожною із поставок (видаткових накладних).

З цих же підстав відхиляються судом доводи відповідача, що оскільки умовами договору не передбачено здійснення поетапної поставки продукції та поетапного надання податкових накладних, обов`язок позивача щодо надання податкових накладних вважається виконаним з моменту надання накладних на всю суму ПДВ і з цієї дати виникає обов`язок по оплаті частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ.

Доводи відповідача про неправильне визначення позивачем строку виконання Покупцем зобов`язання з оплати товару з огляду на п. 3.2 Договору щодо розмежування строку оплати вартості товару без ПДВ та не визначення строку сплати ПДВ суд також визнав необґрунтованими.

За змістом п. 4.4. Договору визначено, що Постачальник зобов`язаний надати Покупцю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на дві електронні адреси Покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає Покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

Надання позивачем податкових накладних на поставлену продукцію відповідачем не заперечується.

Зауваження в п. 3.2 Договору щодо оплати Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює визначеного Договором строку оплати продукції, в т.ч. що стосується суми ПДВ.

В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної та надання її Покупцю, в разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку 45-ти календарних днів з дати отримання продукції.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 21599,14 грн. основного боргу за отриману за Договором у спірний період продукцію судом задовольняється.

За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 7275,07 грн. 3% річних та 13557,53 грн. інфляційних втрат.

Відповідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 03.07.2020 по 21.12.2020 за видатковою накладною № КС-51801 від 18.05.2020 на суму заборгованості 502218,53 грн. (без ПДВ) та за період з 11.08.2020 по 21.12.2020 за видатковою накладною №КС-62401 від 24.06.2020 на суму заборгованості 17851,54 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що розрахунок позивача є правильним.

Доводи відповідача щодо безпідставності нарахування 3% річних з огляду на ненастання строку по оплаті спростовуються вищенаведеним. Крім того, позивачем цілком обґрунтовано при розрахунку враховано, що податкова накладна за поставкою від 18.05.2020 зареєстрована 14.12.2020, тому оплата вартості продукції мала б бути здійснена в розмірі 502218,53 грн. Зауваження відповідача про неправомірність стягнення 3% річних за видатковою накладною № КС-62401 від 24.06.2020 з огляду на вказівку у розрахунку вартості товару 502218,53 грн., суд відхилив. Розрахунок здійснено виходячи з суми 17851,54 грн., а наведене відповідачем є опискою.

Вимога про стягнення з відповідача 3% річних задовольняється судом в заявленій сумі 7275,07 грн.

При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період: за видатковою накладеною № КС-51801 від 18.05.2020 серпень-листопад 2020 року на суму 502218,53 заборгованості, що існувала у цей період, та за видатковою накладною № КС-62401 від 24.06.2020 на суму заборгованості 17851,54 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд визнав його правильним, до стягнення підлягає сума 13557,53 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобов`язань за договором щодо оплати вартості отриманої продукції у визначений договором строк.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з відповідача 21599,14 грн. основного боргу, 7275,07 грн. 3% річних та 13557,53 грн. інфляційних втрат. В частині стягнення 598914,64 грн. основного боргу провадження у справі закривається на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, в т.ч. в частині закриття провадження у справі.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу судом не розподіляюся, оскільки позивачем розмір понесених витрат на правничу допомогу не уточнювався, акт здачі-приймання виконаних адвокатом робіт суду не наданий. Визначення витрат на правничу допомогу у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат не є вимогою про їх стягнення.

Керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133; ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство КОМПОЗИТСТАЛЬ (69098, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 86, кв. 57; ідентифікаційний код 42632465) 21599,14 грн. (двадцять одну тисячу п`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 14 коп.) основного боргу, 7275,07 грн. (сім тисяч двісті сімдесят п`ять грн. 07 коп.) 3% річних, 13557,53 грн. (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім грн. 53 коп.) інфляційних втрат та 9620,20 грн. (дев`ять тисяч шістсот двадцять грн. 20 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В частині стягнення 598914,64 грн. основного боргу провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 04.03.2021.

Суддя В.В. Левкут