УХВАЛА

м. Київ

02.03.2021Справа № 910/1250/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп"

Про забезпечення позову

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" (м. Бориспіль Київської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія Віста" (м. Київ)

про стягнення 267.612,41 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія Віста" про стягнення 267.612,41 грн заборгованості за поставлений, проте не оплачений товар.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № ФГ-08-05-18/01 від 08.05.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.21. відкрито провадження у справі № 910/1250/20, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

23.02.21. позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просить суд стягнути з відповідача на свою користь 267.612,41 грн основного боргу, 19.532,82 грн інфляційних втрат, 13.860,64 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.21. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" про збільшення розміру позовних вимог до розгляду не приймати та повернути заявнику.

01.03.21. позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія Віста" в межах суми 301.005,87 грн та знаходяться у банківських установах та будь-яких рахунках, виявлених Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.

Заяву обґрунтовано тим, що відповідач з 03.11.18. не вчиняє жодних дій з погашення наявної у нього заборгованості перед позивачем, що, на думку заявника, свідчить про відсутність у відповідача інтересу до вчинення дій до погашення заборгованості у майбутньому.

Також позивач вказує про отримання відповідачем грошових коштів на свій рахунок в грудні 2020 року та отримання ним більше семисот тисяч гривень на власний рахунок у майбутньому до 21.07.21. Означеного висновку позивач дійшов з ухвали Господарського суду міста Києва від 26.01.21. у справі № 910/16569/20 про затвердження мирової угоди між відповідачем та його контрагентом.

Як на факт, який свідчить про відсутність реальної можливості виконання рішення суду в даній справі, заявник вказує на ухвалу слідчого судді, з якої вбачається наявність кримінального провадження, в межах якого при досудовому розслідуванні слідством було встановлено, що відповідач входить до групи підконтрольних суб`єктів господарювання, які здійснюють імпорт продукції через митну територію України, шляхом заниження вартості імпортованої продукції, що спричинило ненадходження податків до бюджету.

На переконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" необхідність забезпечення позову ґрунтується не на припущеннях, а на реальних фактичних даних і розумних обґрунтованих і адекватних вимогах щодо забезпечення позову.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Невчинення відповідачем з 03.11.18. дій з погашення наявної у нього заборгованості перед позивачем, не свідчить про те, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення в даній справі.

Затвердження судом мирової угоди між відповідачем та його контрагентом, згідно якої контрагент відповідача зобов`язався перерахувати грошові кошти Товариству з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія Віста", не свідчить про факт того, що такі грошові кошти були чи будуть перераховані.

Заявником не вказано, яким чином встановлення того, що відповідач входить до групи підконтрольних суб`єктів господарювання, які здійснюють імпорт продукції через митну територію України, шляхом заниження вартості імпортованої продукції, що спричинило ненадходження податків до бюджету, свідчить про те, що відповідачем не буде виконано судове рішення в даній справі.

Також з наданої позивачем ухвали слідчого судді не вбачається того, що відповідач є, зокрема, але не виключно, підозрюваним в кримінальному провадження.

Отже наведені заявником обставини не свідчить про наявність реальних, існуючих обставин, які вказують на можливість ухилення контрагента заявника від виконання рішення суду, чи вчинення ним дій, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

За вказаних підстав, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд виходить з того, що доводи заявника про неможливість виконання рішення суду не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Таким чином, заявником не доведено, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

За вказаного в сукупності заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" по сплаті судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили 02.03.21. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко