ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Справа № 915/1506/20

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»

(54020, м.Миколаїв, вулиця Каботажний спуск, буд.18; ідент.код 30083966),

до відповідача: Миколаївської міської ради

(54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.20; ідент.код 26565573),

про: стягнення коштів в сумі 20463,80 грн,-

в с т а н о в и в:

11.12.2020 за вхід.№15850/20 Приватне акціонерне товариство Миколаївська теплоелектроцентраль звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №09-01/1750 від 17.11.2020, в якій просить суд стягнути з Миколаївської міської ради 20463,80 грн вартості поставленої теплової енергії.

Позовні вимоги, з посиланням на положення, зокрема, ст.ст.11, 322 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 19, 24 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обґрунтовані тим, що відповідач, як власник нежитлових приміщень площею 53,8 кв.м за адресою: м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.56/Б, не здійснював оплату вартості поставленої в період з 27.10.2017 по 09.04.2020 теплової енергії до таких приміщень, в зв`язку з чим за ним виникла заборгованість у розмірі 20463,80 грн.

Позивач також зазначає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Ухвалою суду від 16.12.2020 позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 04.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України. Також в ухвалі зазначено, що відповідач має право в строк, визначений п.4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (зі змінами внесеними Законом України №540-ІХ от 30.03.2020) надати суду відзив з посиланням на номер справи, оформлений у відповідності до вимог ст.165 Господарського процесуального кодексу України, з доданням до нього: доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Позивач має право в 5-денний строк від дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив з дотриманням правил, встановлених статтею 166, частинами 3-6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України. Відповідач має право в 5-денний строк від дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення з дотриманням правил, встановлених статтею 167, частинами 3-6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач у відзиві на позов, який надійшов до суду 15.01.2021, заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що між сторонами відсутні договірні відносини у спірний період та позивачем не доведено факт отримання відповідачем послуг постачання теплової енергії.

Відповідачем не подавалось до суду заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 22.01.2021, позивач зазначає, що нежитлові приміщення площею 53,8 кв.м знаходяться в системі житлового будинку з централізованою системою опалення, яка є єдиною з системою опалення всіх приміщень багатоквартирного будинку за адресою: м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.56/Б. Факт підключення опалення до будинку за адресою: м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.56/Б; підтверджується рішеннями Миколаївської міської ради №867 від 24.10.2017, №1053 від 05.11.2018 та №1161 від 30.10.2019 «Про початок опалювального періоду у житловому фонді та інших об`єктах м.Миколаєва» та нарядами на підключення такого будинку до централізованої системи опалення від 27.10.2017, від 08.11.2018 та від 23.10.2019.

Також позивач стверджує, що обов`язок укладення договору законодавством покладено саме на споживача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

У відповідності з метою і предметом діяльності (встановлених в статуті товариства) ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м.Миколаєва.

Відповідно до інформації Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», викладеної в листі №3102 від 24.12.2020, нежитлові приміщення за адресою: м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.56/Б; належать територіальній громаді м.Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

Відповідно до інформації, наданої листами №24/10.01-07/17 від 30.01.2017 та №1484/10/01/08/20 від 20.08.2020, Управління комунального майна Миколаївської міської ради повідомило, що нежитлові приміщення площею 53,8 кв.м за адресою: м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.56/Б; з 29.12.2016 і станом на дату надання відповіді - 20.08.2020 є вільними в зв`язку з розірванням з ФОП Александровою О.Ю. договору оренди таких приміщень.

Таким чином, з викладеного вбачається, що з 29.12.2016 нежитлові приміщення площею 53,8 кв.м за адресою: м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.56/Б; вільні та в оренду не передавались. Доказів зворотнього суду не подано.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що такі нежитлові приміщення знаходяться в багатоквартирному житловому будинку та підключені до єдиної системи централізованого опалення такого будинку.

Тобто, оскільки опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об`єднує усі приміщення в житловому будинку, однак, зважаючи на те, що приміщення відповідача не обладнані окремим тепловим вводом, позивач не мав технічної можливості провести окреме відключення приміщень відповідача від джерела теплової енергії, оскільки це спричинило б порушення теплового балансу усього житлового будинку в цілому та порушення прав та інтересів мешканців цього будинку, можливості відключення окремих приміщень в житловому будинку немає.

Миколаївською міською радою щороку приймались рішення «Про початок опалювального періоду у житловому фонді та інших об`єктах м.Миколаєва», а саме №867 від 24.10.2017, №1053 від 05.11.2018 та №1161 від 30.10.2019, та «Про закінчення опалювального сезону», а саме №265 від 03.04.2018, №271 від 05.04.2019 та №314 від 08.04.2020.

В опалювальних сезонах 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 років, а саме з 27.10.2017 по 09.04.2020, позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку за адресою: м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.56/Б; що підтверджується нарядами на підключення будинку до централізованої системи опалення від 27.10.2017, від 08.11.2018, від 28.10.2019, та відомостями споживання теплової енергії за такий період.

Позивач розрахував, що відповідачем за період з 27.10.2017 по 09.04.2020 було спожито 13,702 Гкал теплової енергії поставленої до вказаних нежитлових приміщень на суму 20463,80 грн.

Нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалось за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2439 від 29.12.2016, №1391 від 09.11.2017, №186 від 15.02.2018, №404 від 14.06.2018, №1723 від 10.12.2018, №84 від 14.01.2020, №642 від 17.03.2020.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок №4998/2 для проведення оплати за теплову енергію, спожиту за період з 27.10.2017 по 09.04.2020 на суму 20463,80 грн з ПДВ.

14.09.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою №10-03/1284 від 10.09.2020, в якій позивач, керуючись ч.2 ст.530 ЦК України, вимагав терміново вжити заходів щодо погашення заборгованості та перерахувати 20463,80 грн, додавши до такої вимоги відповідний розрахунок спожитої теплової енергії та рахунок для оплати.

Факт направлення вимоги з додатками підтверджується описом вкладення у лист №505, поштовою квитанцією та поштовою накладною датованих 14.09.2020. Вимогу з додатками отримано відповідачем 15.09.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на дати подання позову та розгляду справи суду не подано доказів оплати відповідачем грошових коштів за спожиту теплову енергію.

Ухилення відповідача від проведення оплати за фактично отриману теплову енергію і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.2 ст.275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст.1 Закону України Про теплопостачання у цьому Законі основні терміни вживаються в такому значенні:

- балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України Про теплопостачання теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст.24 Закону України Про теплопостачання основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до пп.9 п.3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до п.4 таких Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до п.14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Таким чином, законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов`язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тобто, відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17, від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц (провадження №61-11107св18) та від 13.11.2019 у справі №686/14833/15-ц (провадження №61-26205св18).

Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Так, позов про стягнення вартості теплової енергії підлягає задоволенню, якщо підтверджено, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17 та постанові від 21.05.2019 у справі №922/4239/16.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини щодо постачання та споживання теплової енергії у нежитлові приміщення площею 53,8 кв.м за адресою: м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.56/Б, які належать відповідачу на праві власності.

Факт теплопостачання підтверджено нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону та відповідними відомостями споживання теплової енергії. В опалювальних сезонах 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 років позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 20463,80 грн.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати заборгованості в розмірі 20463,80 грн, строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в сумі 20463,80 грн є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Миколаївської міської ради (54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.20; ідент.код 26565573) через виконавчий комітет Миколаївської міської ради (54027, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.20; ідент.код 04056612) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (54020, м.Миколаїв, вулиця Каботажний спуск, буд.18; ідент.код 30083966) 20463,80 грн основного боргу та 2102,0 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 04.03.2021 року.

Суддя М.В.Мавродієва