Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1405/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Мельник П.О. - керівник, наказ (розпорядження) №17 від 21.09.2018;

Лотоцька Н.І. - бухгалтер, довіреність №3 від 12.01.2021;

від відповідача: Горбовський Ю.В., довіреність від 17.12.2020;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Підприємства Фізкультурно-оздоровчий комплекс "Динамо", створеного на базі власності Житомирської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України (м.Житомир)

до Фізичної особи-підприємця Поліщук Оксани Петрівни (м.Житомир)

про стягнення 26 105,76 грн

з перервою в судовому засіданні з 15.02.2021 до 22.02.2021 згідно із ст.216 ГПК України.

Підприємство Фізкультурно-оздоровчий комплекс "Динамо", створене на базі власності Житомирської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України, звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Поліщук Оксани Петрівни 26105,76грн заборгованості зі сплати орендних платежів, яка виникла на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 01.01.20.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем зобов`язань в частині сплати орендних платежів.

Ухвалою господарського суду від 11.12.20 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.01.21.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнає, та зазначає, що у період з 2011 по 2020 рік позивачка використовувала об`єкти оренди виключно для розміщення закладу громадського харчування - буфету, що відповідає КВЕД діяльності ФОП Поліщук О.П.: Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Будь-які документи, які б підтверджували, що орендар має використовувати орендоване приміщення за іншим, ніж буфет призначенням сторонами не підписувались. Звертає увагу, що позивачем до позовної заяви не надано жодного документу, який би підтверджував зміну цільового призначення "буфету" на "магазин". Крім того, вважає, що у позивача відсутнє право на розпорядження будівлею фізкультурно-оздоровчого комплексу по вул.Черняховського, 113, в м.Житомир, оскільки згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, передане в оренду приміщення належить на праві власності Фізкультурно-спортивному товариству "Динамо" (). Також вказує, що відповідно до ст.762 ЦК України та інших положень цього кодексу, доповнених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19" від 30.03.20 та Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.20, за наявності заходів, запроваджених суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб, відповідач, як наймач звільняється від плати за користування майном за весь час, протягом якого майно не могло бути використане, через обставини, за які вона не відповідає (а.с.66-69).

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач проти доводів відповідача заперечив та повідомив, що в договорі оренди від 01.01.20 ФОП Поліщук О.П. самостійно визначила, що об`єктом оренди є магазин. В період з 12.03.20 по 12.11.20 орендарем було використано (спожито) електроенергії у розмірі 842кВ/г, що спростовує посилання відповідача на неможливість використання орендованого приміщення у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Щодо правомірності передачі об`єкта оренди зазначив, що пунктом 3.1 Статуту підприємства "Фізкультурно-оздоровчий комплекс "Динамо", створеного на базі власності Житомирської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України, передбачено надання в оренду (без права викупу) окремих приміщень, спортивних споруд. Згідно договору від 01.02.10, укладеного між Житомирською обласною організацією Фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України та підприємством Фізкультурно-оздоровчого комплексу в оперативне управління ФОК "Динамо", передано спортивні споруди в тому числі будівлю спортивно-оздоровчого комплексу, який розташований у м.Житомирі, вул.Черняховського, 113 (а.с.117-118).

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, а також клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору власника будівлі фізкультурно-оздоровчого комплексу по вул.Черняховського, 113, що у м.Житомирі - Фізкультурно-спортивне товариство "Динамо" України.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Як слідує зі змісту заяви відповідача, залучення третьої особи обґрунтовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у нього прав на розпорядження будівлею спортивно-оздоровчого комплексу, який розташований у м.Житомирі, вул.Черняховського, 113 та відповідно права на звернення до суду з даним позовом.

Однак відповідачем не обґрунтовано, на які права та обов`язки Фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України щодо однієї із сторін може вплинути рішення у даній справі, зокрема, які права та обов`язки можуть з`явитися у вказаної особи у разі задоволення поданого позивачем позову, як наслідок відповідачем не доведено наявність підстав для залучення Фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України у якості третьої особи у розумінні ст. 50 ГПК України.

З огляду вказаного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору власника будівлі фізкультурно-оздоровчого комплексу по вул.Черняховського, 113, що у м.Житомирі - Фізкультурно-спортивне товариство "Динамо" України.

Представники позивача в судовому засіданні 22.02.21 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.19 між Підприємством Фізкультурно-оздоровчий комплекс "Динамо" (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Поліщук Оксаною Петрівною (орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлових приміщень, за умовами орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору визначено, що об`єкт оренди складається з магазину загальною площею 47,0кв.м., що знаходиться в фізкультурно-оздоровчому комплексі за адресою: вул.Чуднівська, буд.113, у м.Житомирі.

Відповідно до п.2.1.1 договору передача об`єкта оренди в користування оформляється актом приймання-передачі, який підписується сторонами.

Строк оренди розпочинається з дати приймання орендарем об`єкта оренди за відповідним актом та складає 1 рік (12 місяців) (3.1 договору).

Згідно п.3.2.1 договору об`єкт оренди передається орендарю в користування з метою ведення останнім фінансово-господарської діяльності, що не суперечить чинному законодавству України, а саме для магазину.

На виконання умов договору оренди нежитлових приміщень від 01.01.19 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду магазин, що складається з двох приміщень загальною площею 47кв.м. (на 1 поверсі), що знаходиться по вул.Чуднівська, 113, у м.Житомирі за актом приймання-передачі об`єкта оренди від 01.01.19 (а.с.11).

Після закінчення строку дії договору оренди від 01.01.19, з огляду на відсутність заперечень орендодавця, між позивачем та відповідачем укладено новий договір оренди від 01.01.20 приміщення магазину загальною площею 47,кв.м., що знаходиться в фізкультурно-оздоровчому комплексі за адресою: вул.Чуднівська, буд.113, у м.Житомирі (п.1.2 договору від 01.01.20).

У пункті 5.1 договору від 01.01.20 сторони погодили, що орендна плата нараховується за весь фактичний термін оренди, який починається з дати приймання орендарем об`єкта оренди та завершується датою повернення об`єкта оренди орендодавцю.

Відповідно до п.5.2 договору від 01.01.20 сторони погодили, що за використання об`єкта оренди орендар сплачує орендодавцю щомісячну орендну плату у розмірі 70,00грн (без ПДВ) за 1 кв.м. площі 47,0кв.м. приміщень об`єкта оренди, що складає 3290,00грн.

Орендар сплачує орендну плату не пізніше 20 числа поточного місяця. Орендна плата сплачується у тій формі, що взаємоприйнята для обох сторін та не заборонена при цьому чинним законодавством України (п.5.3 договору від 01.01.20).

Пунктом 6.1 договору від 01.01.20 передбачено, що після завершення строку оренди або у випадку дострокового припинення дії цього договору орендар зобов`язується протягом 10 календарних днів повернути орендодавцю об`єкт оренди.

На підтвердження факту користування відповідачем орендованим майном в період з січня 2020 по листопад 2020 року, позивачем долучено до матеріалів справи копії актів наданих послуг №ОУ-0000004 від 31.01.20, №ОУ-0000043 від 24.02.20, №ОУ-0000064 від 12.03.20, №ОУ-088 від 25.04.20, №ОУ-114 від 31.05.20, №ОУ-117 від 30.06.20, №ОУ-133 від 30.07.20, №ОУ-145 від 31.08.20, №ОУ-203 від 30.10.20, №ОУ-2016 від 12.11.20 на загальну суму 40320,64грн (а.с.39-48). Частина зазначених актів наданих послуг підписані представниками обох сторін, решта - підписані позивачем в односторонньому порядку.

Слід зазначити, що суд не приймає до уваги вказані акти наданих послуг, оскільки умовами договору сторони не передбачили залежність оплати за орендоване приміщення від підписання актів, натомість договором передбачено, що оплата здійснюється не пізніше 20 числа поточного місяця.

Як зазначає позивач, орендар з квітня 2020 припинив оплачувати орендні платежі.

04.09.20 позивач вручив ФОП Поліщук О.П. претензію №4, в якій повідомив, що заборгованість за надані послуги оренди нежитлового приміщення станом на 01.19.20 складають 16700,00грн та просив терміново розрахуватись (а.с.17).

У пояснювальній записці від 04.09.20 відповідач визнала наявність боргу у розмірі 16700,00грн станом на 01.09.20, та зобов`язалась сплатити наявну заборгованість до кінця поточного року (а.с.18).

12.11.20 орендодавець повторно вручив орендарю претензію №8, в якій повідомив, що станом на 12.11.20 заборгованість за надані послуги оренди нежитлового приміщення становить 26106,00грн та просив розрахуватись до 20.11.20 (а.с.19).

Натомість, 14.11.20 відповідач вручив позивачу повідомлення про дострокове припинення договору оренди від 01.01.20, посилаючись на неможливість подальшого використання орендованого майна, у зв`язку із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протиепідемічними заходами. Також зазначив, що відповідно до ст.762 ЦК України та інших положень цього кодексу, доповнених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19" від 30.03.20 та Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.20, за наявності заходів, запроваджених суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб, як наймач звільняється від плати за користування майном за весь час, протягом якого майно не могло бути використане, через обставини, за які вона не відповідає (а.с.20).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що дію вказаного вище договору оренди нерухомого майна від 01.01.20 достроково припинено, проте заборгованість з орендної плати за період квітня по листопад 2020 року у розмірі 26105,76грн залишилась несплаченою.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла на підставі договору оренди 01.01.20.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд визнає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Підставою звернення до суду став факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати орендних платежів на підставі договору оренди від 01.01.20.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ч.1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв в оренду нежитлове приміщення магазин, що складається з двох приміщень загальною площею 47кв.м. (на 1 поверсі), що знаходиться по вул.Чуднівська, 113, у м.Житомирі.

Частина 1 статті 762 ЦК України встановлено, що плата за користування майном справляється з наймача.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як зазначено вище, умовами договору, зокрема, п.5.3 договору передбачено, що орендар сплачує орендну плату не пізніше 20 поточного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що за період січень 2020 - листопад 2020 відповідачу нарахована орендна плата на загальну суму 40320,64грн.

Як встановлено судом, відповідач здійснив часткове погашення боргу за вказаний період на суму 14214,88грн.

Таким чином, станом на час звернення позивача з позовом, у відповідача існує заборгованість по орендній платі в розмірі 26105,76грн.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на неможливість здійснення господарської діяльності в орендованому приміщенні, яке використовувалось виключно для розміщення закладу громадського харчування, у зв`язку із введених Кабінетом Міністрів України карантинних обмежень з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

За вказаних обставин, вирішення спору по суті залежить від аналізу обставин правової дійсності, стану здійснення господарської діяльності внаслідок введених Кабінетом Міністрів України карантинних обмежень з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В силу ч.6 ст.762 ЦК України (редакція якої була незмінною протягом спірного періоду), наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Суд виходить з того, що перелік обставини, за які орендар не відповідає, носить не вичерпний та оціночний характер, підлягає встановленню та застосуванню судом залежно від характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи.

Закріплена ч.6 ст.762 ЦК України норма визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря, а також внаслідок рішень третіх осіб (подібні позиції висловлено у Постановах Верховного Суду у справах №914/2264/17, № 914/1248/18, № 914/70/18).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.20 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у період першого "локдауну" було заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту; регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями); перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) тощо.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року №540-IX, який набрав чинності 02.04.20, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності відповідача є р о з д р і б н а т о р г і в л я ф р у к т а м и й о в о ч а м и в с п е ц і а л і з о в а н и х м а г а з и н а х (о с н о в н и й); роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля іграми та іграшками в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; постачання інших готових страв; обслуговування напоями.

Як вбачається з договору оренди нежитлових приміщень від 01.01.20, об`єктом оренди є м а г а з и н, загальною площею 47кв.м., що знаходиться по вул.Чуднівська, 113, у м.Житомирі.

На підтвердження обставин щодо неможливості використання орендованого майна відповідач посилається на те, що об`єкт оренди використовувався виключно як заклад громадського харчування - буфет.

Однак належних та допустимих доказів на підтвердження використання орендованого приміщення з метою розміщення закладу громадського харчування відповідачем до матеріалів справи не надано.

Натомість, за посиланнями позивача, відповідачка використовувала орендоване приміщення в тому числі як склад.

При цьому, у пояснювальній записці від 04.09.20 відповідачка визнала наявність боргу перед позивачем за надані послуги оренди приміщення - магазину та зобов`язалась погасити заборгованість до кінця 2020 року (а.с.18).

Також, суд звертає увагу, що наявність обмежувальних протиепідемічних заходів, пов`язаних з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не позбавляло відповідача права доступу до орендованого приміщення та заборони на його використання.

Відповідачем не доведено факту неможливості використання орендованих приміщень в період з квітня 2020 по листопад 2020, а відтак підстави для звільнення ФОП Поліщук О.П. від сплати орендної плати у спірний період відповідно до ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України відсутні.

Щодо доводів відповідача про неправомірність передачі позивачем в оренду нежитлового приміщення, що знаходиться в будинку фізкультурно-оздоровчого комплексу за адресою: вул.Чуднівська, 113 у м.Житомирі, суд зазначає наступне.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, будівля фізкультурно-оздоровчого комплексу "Динамо" Житомирської обласної організації ФСТ "Динамо" України, що розташована за адресою: м.Житомир, вул.Черняховського, 113, перебуває у власності Фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" на підставі свідоцтва про право власності: рішення виконкому Житомирської міської ради від 24.12.09 №897 (а.с.83-87).

На підставі договору про передачу спортивних споруд в оперативне управління ФОК "Динамо" від 01.02.10 ЖОО ФОК "Динамо" України передала Підприємству ФОК "Динамо", а Підприємство ФОК "Динамо" прийняло у строкове безплатне користування будівлю, що належить ЖОО ФОК "Динамо" України на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС №127944 від 25.12.09 та розташована за адресою:10005, м.Житомир, вул.Черняховського, 113 (а.с.139-143).

Відповідно до п.3.1 статуту Підприємства "Фізкультурно-оздоровчий комплекс "Динамо", створеного на базі власності Житомирської обласної організації ФСТ "Динамо" України предметом діяльності комплексу, зокрема є надання в оренду (без права викупу) окремих приміщень, спортивних споруд (а.с.144-153).

При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи міститься лист №01-47 від 06.02.20, у якому ФСТ "Динамо" України згідно з Положенням про оренду нежитлових приміщень ФСТ "Динамо" України від 11.11.16 №25 надав дозвіл позивачу на укладання договорів оренди нежитлових приміщень терміном дії з 02.01.20 по 31.12.20, в тому числі з орендарем ФОП Поліщук О.П. для ведення фінансово-господарської діяльності (а.с.136).

За вказаних обставин, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач правомірно (з дозволу власника) передав в оренду ФОП Поліщук О.П. нежитлове приміщення - магазин загальною площею 47,0кв.м., за адресою: м.Житомир, вул.Черняховського, 113.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Підприємства Фізкультурно-оздоровчий комплекс "Динамо", створеного на базі власності Житомирської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України, підлягають задоволенню; з відповідача на користь позивача слід стягнути 26105,76грн заборгованості з орендної плати.

Судовий збір, відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Підприємства Фізкультурно-оздоровчий комплекс "Динамо", створеного на базі власності Житомирської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України до Фізичної особи-підприєця Поліщук Оксани Петрівни про стягнення 26105,76грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприєця Поліщук Оксани Петрівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

на користь Підприємства Фізкультурно-оздоровчий комплекс "Динамо", створеного на базі власності Житомирської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України (10005, м.Житомир, вул.Чуденівська 113, )

- 26105,76грн основного боргу;

- 2102,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 04.03.21

Суддя Соловей Л.А.