ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р. Справа№ 910/20834/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від прокуратури - не з`явився,

від позивача - Бабін Д.А.,

від відповідача - не з`явився

розглядає апеляційну скаргу

Військової прокуратури Чернігівського гарнізону

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2021

про повернення позовної заяви

у справі № 910/20834/20 (суддя Джарти В.В.)

За позовом Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави

в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група"

про стягнення 4 305 748,43 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Військовий прокурор Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про стягнення 4 305 748,43 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за договором підряду № 232 від 25.05.2018 року у зв`язку з чим спричиняється шкода Міністерству оборони України, тобто є безпосередньою шкодою інтересам держави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 року позов Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про стягнення 4 305 748, 43 грн. повернуто заявнику без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що беручи до уваги предмет позову, наявність процесуальної дієздатності Міністерства, у наведеному випадку немає передбачених законом виключних підстав для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави в особі Міноборони, а наявності правових підстав для представництва прокурор не підтвердив.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Військова прокуратура Чернігівського гарнізону звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 року та прийняти нове рішення, яким направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи. Зокрема прокурор зазначає, що Міністерство оборони України та Північне територіальне квартирно-експлуатаційне управління достовірно володіли інформацією про факт порушення інтересів держави та необхідності їх захисту. Крім цього, прокурор наголошує, що Міністерство оборони України повідомляло прокурора про необхідність звернення з відповідним позовом в інтересах міністерства саме військового прокурора. Таким чином, на думку прокурора при подачі даної позовної заяви прокурором забезпечено обґрунтування необхідності звернення до суду, однак місцевим господарським судом допущено порушення ст.ст. 226, 232, 236 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.

10.02.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Військової прокуратури Чернігівського гарнізону надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 року з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової прокуратури Чернігівського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 року у справі №910/20834/20, витребувано матеріали справи №910/20834/20 з Господарського суду міста Києва за позовом за позовом Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про стягнення 4 305 748,43 грн., розгляд справи призначено на 03.03.2021 року.

24.02.2021 року з Господарського суду міста Києва на виконання вимог запиту від 15.02.2021 за ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 року надійшли матеріали справи №910/20834/20.

В судове засідання 03.03.2021 року представники прокуратури та відповідача не з`явиись, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача вирішення питання стосовно продовження розгляду справи без участі представників прокуратури та відповідача залишив на розсуд суду. Також, представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, звернув увагу суду, що Міністерство оборони зверталось до військового прокурора про необхідність звернення з відповідним позовом в інтересах міністерства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2020 року Військовий прокурор Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про стягнення 4 305 748,43 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за договором підряду № 232 від 25.05.2018 року у зв`язку з чим спричиняється шкода Міністерству оборони України, тобто є безпосередньою шкодою інтересам держави.

Обґрунтовуючи підстави для подання позову в інтересах держави, прокурор посилався на те, що Міністерство оборони України та Північне територіальне квартирно-експлуатаційне управління є органами, які уповноважені здійснювати функції у спірних відносинах, однак ними не здійснюється захист інтересів держави представницькими засобами.

Місцевий господарський суд повертаючи позов Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про стягнення 4 305 748, 43 грн. без розгляд дійшов висновку, що беручи до уваги предмет позову, наявність процесуальної дієздатності Міністерства, у наведеному випадку немає передбачених законом виключних підстав для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави в особі Міноборони, а наявності правових підстав для представництва прокурор не підтвердив.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позову без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Отже, прокурор повинен визначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Водночас, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (вказаний висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Аналіз положень частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Поняття "нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 № 914/882/17, від 22.10.2019 № 926/979/19).

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду: від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17 та від 20.03.2019 у справі № 905/1135/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Врегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду постановою від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 16.04.2019 у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах №923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі №915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18, та вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме, подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, прокурор зазначив, що відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і головним органом у сфері оборони і військового управління.

Відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.08.2020 року №305 діяльність юридичної особи - Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління припинено.

Правонаступником всіх прав та обов`язків Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління визначено Міністерство оборони України.

Крім того, прокурор зазначив, що у вересні 2018 року Військовий прокурор Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України вже звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про стягнення 4 305 748, 43 грн.

Втім, ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 року у справі №910/12285/18 позов Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 року ухвалу Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 року у справі № 910/12285/18 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 25.08.2020 року змінено мотивувальні частини ухвали господарського суду міста Києва від 09.04.2019 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 року у справі № 910/12285/18, виклавши їх в редакції цієї постанови. У решті ухвалу господарського суду міста Києва від 09.04.2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 року зі справи № 910/12285/18 залишено без змін.

Вказані судові рішення у справі №910/12285/18 мотивовані тим, що в даному випадку відсутні передбачені законом виключні випадки, коли прокурор може звернутися до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, а тому позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності. Окрім того, суди зазначили, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували неналежне виконання Міністерством оборони України та Північним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України представництва та захисту своїх інтересів, а також відповідно до встановленого порядку своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

Отже, прокурор звертає увагу, що Міністерству оборони України починаючи з вересня 2018 року було достовірно відомо про факт порушення інтересів держави та про необхідність їх захисту, оскільки позов прокурора у справі №910/12285/18 було залишено без розгляду саме з підстав не надання доказів, які б підтверджували неналежне виконання Міністерством оборони України представництва та захисту своїх інтересів.

Однак, станом на день подання позовної заяви у даній справі №910/20834/20 Міністерством оборони України не ініційовано представництва та захисту своїх інтересів в суді.

Також прокурором долучено до позовної заяви лист, яким прокурор просив Міністерство оборони України в строк до 15.11.2020 року проінформувати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону щодо вжиття відповідних заходів цивільно-правового характеру, а саме звернення з позовом до суду.

До позовної заяви прокурором також надано лист №503/24/9531 від 17.11.2020 року, яким Головне управління майна та ресурсів Міністерства оборони України підтримало подання Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Центрального регіону позовної заяви про стягнення грошових коштів в розмірі 4 108 314, 74 грн. внаслідок неналежного виконання договору.

Також до позовної заяви долучено лист №14-2620 вих.-20 від 11.12.2020 року, яким прокурор завчасно проінформував Міністерство оборони України про намір здійснювати представництво інтересів держави у спірних правовідносинах.

Колегія суддів, проаналізувавши вказані вище обставини зазначає, що з огляду на те, що особи, уповноважені державою представляти її інтереси у спірних правовідносинах, мали знати про виникнення підстав для вирішення питання захисту прав держави з вересня 2018 року, проте, самостійно жодних дій з цього приводу не вчинили, після отримання відповідного листа прокурора про необхідність судового захисту інтересів держави у спірних правовідносинах Головне управління майна та ресурсів Міністерства оборони України у листі №503/24/9531 від 17.11.2020 року фактично переклало представництво інтересів держави у спірних правовідносинах на прокурора, тобто, таким чином самоусунулося від виконання повноважень щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що Міністерство оборони України з 2018 року вжило будь-які заходи для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах або дало аргументовані заперечення прокурору проти переведення спірних правовідносин у площину судового спору, колегія суддів дійшла висновку, що сплив достатній строк для самостійного звернення уповноважених осіб за захистом прав держави.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та зі змісту позовної заяви, зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави в особі Міністерства оборони України, яке протягом розумного строку самостійно не звернулись до суду з позовом в інтересах держави, тому позовні вимоги прокурора, який, на думку суду апеляційної інстанції, у спірних правовідносинах не виступає альтернативним суб`єктом звернення до суду, підлягають розгляду по суті.

Враховуючи викладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 року у справі № 910/20834/20 підлягає скасуванню, апеляційна скарга Військової прокуратури Чернігівського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 року у справі № 910/20834/20 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Порядок розподілу судових витрат встановлено ст. 129 ГПК України, положеннями якої не визначено можливості розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції у випадках скасування судового рішення з передачею справи на розгляд, з огляду на що розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги у даному випадку колегією суддів не здійснюється та має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 269, 270, ч. 3 ст. 271, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової прокуратури Чернігівського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 року у справі №910/20834/20 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 року у справі №910/20834/20 скасувати.

3. Передати до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20834/20 для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.03.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз