РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2021Справа № 910/10436/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовом Фермерського господарства «УКРАЇНА» (22511, Вінницька обл., Липовецький р-н, с. Стара Прилука, вул. Островського, буд. 29, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПЕТРОЛ» (м.Київ, Дарницький бульвар, будинок 8, офіс 181, )

про стягнення 1526958, 50 грн.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство «УКРАЇНА» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПЕТРОЛ» про стягнення заборгованості у розмірі 1526958,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання нафтопродуктів №513 від 03.03.2020 щодо невиконання зобов`язання з постачання товару та неповерненням на вимогу позивача суми вартості непоставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального провадження, підготовче засідання призначено на 02.09.2020.

28.08.2020 на виконання ухвали суду до відділу діловодства суду надійшов лист позивача з долученням оригіналів документів для доказів, до якого, також, додана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 підготовче засідання відкладено на 24.09.2020.

23.09.2020 до відділу діловодства суду представником відповідача подано клопотання про долучення доказів, у якому зазначено, що поставки за договором №513 від 03.03.2020 було виконано ще в березні-квітні 2020, в той час як позовну заву подано в липні 2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 21.10.2020.

19.10.2020 через відділ діловодства суду позивачем повторно подано заяву про розгляд справи за відсутності представник позивача.

Підготовче засідання, призначене на 21.10.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 підготовче засідання призначено на 18.11.2020.

Підготовче засідання, призначене на 18.11.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 підготовче засідання призначено на 23.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 підготовче засідання відкладено на 13.01.2021.

11.01.2021 через відділ діловодства суду позивачем повторно подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/10436/20 до судового розгляду по суті на 04.02.2021.

У судове засідання 04.02.2021 представники учасників справи не прибули, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце засідання повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений законом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 04.02.2021. року оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального Кодексу України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2020 року між Фермерським господарством «УКРАЇНА» (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПЕТРОЛ» (далі - постачальник, відповідач) було укладено договір постачання нафтопродуктів № 513 (далі - договір).

За умовами п.1.1 договору постачальник зобов`язався у відповідності з замовленнями передавати у власність покупця нафтопродукти (далі -товари): бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо.

Згідно п.1.2. договору покупець зобов`язався приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах договору.

Пунктом 2.2. визначено, що номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюється за спільною згодою на основі заявки покупця і зазначаються в рахунках-фактурах та видаткових накладних.

Товар поставляється погодженими партіями, у відповідності з заявками покупця на постачання тої чи іншої партії товару, заявка вважається оформленою покупцем належним чином, якщо в ній зазначено найменування, кількість, ціна товару та якщо вона була надіслана постачальнику письмово (факсом або електронною поштою). У разі вивезення товару транспортними засобами покупця в заявці також зазначається графік подачі транспортних засобів в рамках строку поставки, передбаченому п. 3.6. даного Договору. В разі вивезення товару транспортними засобами постачальника у заявці вказується пункт розвантаження транспортного засобу. Належним чином оформлена заявка є заставою, для оформлення Постачальником рахунку-фактури. Постачання Товару підтверджується первинними документами (видатковою накладною), які підписані уповноваженими представниками обох сторін. (пункт 3.1. договору).

У відповідності до п. 3.3. належним чином оформлена заява є підставою для оформлення постачальником рахунка-фактури, постачання товару підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Пунктом 3.5. договору сторонами погоджено, що постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 днів після отримання від покупця заявки на поставку товару.

У випадку поставки товару на умовах 100% передоплати покупець зобов`язаний прийняти у своє розпорядження товар на пізніше ніж через три робочих дні з дати зарахування грошових коштів на банківському рахунку постачальника, а у разі порушення покупцем цього строку постачальник має право повернути грошові кошти покупцю (п.3.6).

За змістом п. 3.7. договору перехід права власності на товар відбувається на момент передачі. Моментом передачі товару вважається дата фактичного переходу товару, що підтверджується підписанням накладних на отримання товару покупцем.

Згідно з п. 4.1. договору загальна вартість договору визначається кількістю отриманого і оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору.

Оплата покупцем вартості товару може здійснюватись на умовах попередньої оплати або з відстрочкою оплати вартості поставленого товару протягом трьох банківських днів (п. 4.2 договору).

У випадку погодження сторонами попередньої оплати за Товар, Покупець здійснює . 100% передплату за товар шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок Постачальника (п. 4.3 договору).

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків до повного їх проведення. Якщо жодна із сторін не заявить клопотання про розірвання договору, вважається пролонгованим на тих самих умовах (п. 10.1. договору).

Позивач зазначає, що перерахував відповідачу грошові кошти у загальній сумі 3680 588, 80 грн в якості попередньої оплати по договору, однак відповідачем обов`язок щодо поставки попередньо оплаченого товару (дизельного палива) станом на дату звернення з позовом виконано лише частково - в сумі 2 153 630, 32 грн.

Також, позивачем вказано, що він звертався до відповідача з листами за вих№88 від 19.03.2020, вих№90 від 20.03.2020, вих. №98 від 24.03.2020, вих №100 від 25.04.2020, вих. №104 від 30.03.2020, вих. №113 від 02.04.2020, з вимогами щодо виконання умов договору або повернення коштів, сплачених для придбання дизельного палива, які відповідачем виконані не були, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

При цьому, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Судом встановлено, що 04.03.2020 позивач перерахував відповідачу грошові кошти у загальній сумі 3680 588, 80 грн відповідно до рахунку №339 від 04.03.2020 на суму 2024000, 00 грн та рахунку №318 від 03.03.2020 на суму 1656588, 80 грн в якості оплати по договору, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою.

Водночас, матеріали справи свідчать про поставку відповідачем попередньо оплаченого товару по договору лише на суму 2 669 380, 58 грн, що підтверджується видатковими накладними №319 від 04.03.2020 на загальну 368 018, 40 грн; №318 від 04.03.2020 на загальну суму 184000 грн, №321 від 04.03.2020 на загальну суму 552349, 60 грн, №317 від 04.03.2020 на загальну суму 552220, 80 грн та №352 від 10.03.2020 на загальну суму 497041, 52 грн, № 417 від 07.04.2020 загальну суму 165 564, 00 грн та №419 від 07.04.2020 на загальну суму 350 186, 26 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

При цьому в позовній заяві, позивачем не врахована поставка товару за видатковими накладними № 417 від 07.04.2020 та № 419 від 07.04.2020, в той час як відповідач надав суду належні та допустимі докази виконання своїх обов`язків по договору в цій частині.

З огляду на вищевикладене, враховуючи факт здійснення попередньої оплати по договору, факт часткового виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару, а також те, що позивачем не враховано виконання відповідачем своїх зобов`язань на загальну суму 515 750, 26 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 011 208, 22 грн основного боргу, та відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 0,01 коп. 3% річних та 0,01 коп. інфляційних втрат за період з 10.03.2020 по 03.07.2020.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як раніше зазначалося, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом п.3.5. договору сторони погодили, що постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 днів після отримання від покупця заявки на поставку товару.

У випадку поставки товару на умовах 100% передоплати покупець зобов`язаний прийняти у своє розпорядження товар на пізніше ніж через три робочих дні з дати зарахування грошових коштів на банківському рахунку постачальника, а у разі порушення покупцем цього строку постачальник має право повернути грошові кошти покупцю (п.3.6).

При цьому суд враховує, що даним пунктом договору визначений лише обов`язок покупця прийняти товар, а не обов`язок постачальника здійснити його поставку.

Також, позивач посилається на ті обставини, що звертався до відповідача з листами за вих№88 від 19.03.2020, вих№90 від 20.03.2020, вих. №98 від 24.03.2020, вих №100 від 25.04.2020, вих. №104 від 30.03.2020, вих. №113 від 02.04.2020, з вимогами щодо виконання умов договору або повернення коштів, сплачених для придбання дизельного палива, які відповідачем виконані не були, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Однак матеріали справи не містять доказів направлення та/або вручення зазначених листів відповідачеві, як і не містять доказів отримання позивачем заявок на поставку товару.

При цьому перерахування попередньої оплати на рахунок відповідача не може вважатися отримання останнім «заявки на поставку товару», оскільки згідно з п. 3.1. договору заявка вважається оформленою покупцем належним чином лише, якщо в ній зазначено найменування, кількість, ціна товару, та якщо вона була надіслана постачальнику письмово (факсом або електронною поштою).

Враховуючи викладене, відсутність належних та допустимих доказів отримання постачальником від покупця заявки на поставку товару (згідно п.3.5. договору), також відсутність належних та допустимих доказів звернення до відповідача з вимогою про сплату заборгованості (у відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України), дату звернення з позовною заявою 15.07.2020 (дата на поштовому конверті, у якому надійшла позовна заява), відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 0,01 коп. 3% річних та 0,01 коп. інфляційних втрат за період з 10.03.2020 по 03.07.2020.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач же під час розгляду справи не надав суду належних, допустимих та більш вірогідних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення 1 011 208, 22 грн основного боргу або виконання ним обов`язку з поставки товару на вказану суму.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 232, 233, 236, 237, 240 та Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фермерського господарства «УКРАЇНА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПЕТРОЛ» про стягнення 1 526 958, 50 грн. грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПЕТРОЛ» (м.Київ, Дарницький бульвар, будинок 8, офіс 181, ) на користь Фермерського господарства «УКРАЇНА» (22511, Вінницька обл., Липовецький р-н, с. Стара Прилука, вул. Островського, буд. 29, ) заборгованість в сумі 1 011 208 (один мільйон одинадцять тисяч двісті вісім) грн 22 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.03.2021

Суддя Н.І. Ягічева