ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/214/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача - Сухомлин О.В.,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк" до Державного підприємства "Одеський авіаційний завод" про стягнення заборгованості в розмірі 31758,30 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Клокворк" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Одеський авіаційний завод" про стягнення заборгованості за договором № 228/МТЗ-20 від 12.08.2020 р. в сумі 31758,30 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 30000,00 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 826,77 грн., відсотків річних у розмірі 206,69 грн., інфляційних втрат у розмірі 724,84 грн., посилаючись на наступне.

Як вказує позивач, між ТОВ "Клокворк" (постачальник) та ДП "Одеський авіаційний завод" (покупець) був укладений договір № 228/МТЗ-20, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити товар згідно ДК 021:2015 КОД 34731000-0 "Частини повітряних літальних апаратів?. Конкретна кількість товару, його найменування, номенклатура, вартість та терміни постачання, визначені на підставі конкурсу № 6392592 від 08.07.2020 р., що проводиться через електронну систему закупівель "Ргоzorro? і вказується у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно із пункту 3.2 загальна вартість цього договору складає 36000,00 грн., у тому числі ПДВ 6000,00 грн.

В розділі 4 договору передбачений порядок розрахунків, згідно п. 4.2 якого оплата за договором здійснюється на умовах, визначених конкурсними пропозиціями, в розмірі 80% вартості товару, що поставляється впродовж 45 банківських днів, які рахуються від дати проходження товаром вхідного контролю, що здійснюється на підприємстві покупця при відсутності зауважень до якості товару та супровідної документації та 20% перераховані після позитивної реєстрації податкової накладної протягом 5 банківських днів.

Наразі позивач зауважує, що між сторонами також було укладено специфікацію № 1 - додаток № 1 від 12.08.2020 р. до договору № 228/МТЗ-20, якою погоджено асортимент продукції, його вартість та порядок оплати.

При цьому позивач додає, що ним було складено рахунок-фактуру № 0000589 від 17.08.2020 р. на загальну суму 36000,00 грн. з ПДВ.

За ствердженнями позивача, на виконання умов договору на адресу відповідача була здійснена поставка товару за видатковою накладною № РН-97 від 18.08.2020 р. на суму 36000,00 грн. з ПДВ.

Наразі позивач зауважує, що в розділі 5 договору передбачена можливість покупця пред`явити рекламації постачальника. Так, в п. 5.7 договору визначений порядок пред`явлення і задоволення рекламацій повинен відповідати вимогам ГОСТ В 15.703-78.

За ствердженнями позивача, на його адресу жодних рекламаційних актів не надходило, тобто поставлена продукція прийнята відповідачем без зауважень.

Таким чином, як вказує позивач, ним повністю виконано умови договору, проте відповідач прострочив виконання своїх грошових зобов`язань з оплати товару.

Відтак позивач зауважує, що з урахуванням того, що станом на момент подачі цього позову строк на оплату вартості поставленого товару без ПДВ настав, тому позивачем пред`являються вимоги про стягнення 30000,00 грн., як вартості товару без ПДВ за видатковою накладною № PH-97, при цьому вимоги про сплату остаточних 20% вартості поставленого товару будуть пред`явлені позивачем після остаточної позитивної реєстрації податкової на владної в ЄРПН.

При цьому позивач повідомляє, що з урахуванням того, що товар було прийнято повністю відповідачем 25.08.2020 р., на видаткових накладних стоїть штамп відповідача про оприбуткування даного товару 25.08.2020 р., останній днем строку на оплату є 28.10.2020 р. та відповідно штрафні та компенсаційні санкції розраховані з 29.10.2020 р.

Розділом 7 договору передбачена відповідальність сторін, де пунктом 7.4 зазначено, що за прострочення оплати покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відтак, за неналежне виконання відповідачем умов договору позивачем здійснено нарахування пені, розмір якої з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу складає за розрахунком позивача 826,77 грн.

Крім того, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого товару, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 206,69 грн. та інфляційні втрати в сумі 724,84 грн., що заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.02.2021 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/214/21 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.02.2021 р.

12.02.2021 р. від позивача до господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи за участю заявника в режимі відеоконференції, проведення якої заявник просить доручити або господарському суду Дніпропетровської області, або Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська, або Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, або Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська, або Центральному апеляційному господарському суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.02.2021 р. у справі № 916/214/21 вказане клопотання ТОВ "Клокворк" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та доручено господарському суду Дніпропетровської області забезпечити проведення в приміщенні вказаного суду у режимі відеоконференції судового засідання по цій справі, яке призначене на 26 лютого 2021 р.

18.02.2021 р. від відповідача до господарсько суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що заявлена до стягнення сума основної заборгованості у розмірі 30000,00 грн. за видатковою накладною № РН-97 від 18.08.2020 р. дійсно наявна на бухгалтерському обліку відповідача. Відносно розрахунку за поставлений товар та сплату штрафних санкцій відповідач вказує, що строк дії договору сплинув, оскільки відповідно до п. 10.4 договору останній набирає чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2020 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків. Також закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним договором. При цьому з посиланнями на постанову Вищого господарського суду України від 16.02.2016 р. у справі № 915/330/15 відповідач вказує, що оскільки з 01.01.2021 р. договір не діяв, то нарахування штрафних санкцій в позовній заяві від 20.01.2021 р. частково відбуваються вже поза дією даного договору та реалізовуються в позадоговірний спосіб. Таким чином, за ствердженнями відповідача, стягнення штрафних санкцій з останнього поза межами дії договору є протиправним та таким, яке не відповідає вимогам законодавства та наявній судовій практиці. Поряд з цим відповідач додає, що стягнення зазначених в позовній заяві сум не може бути засобами збагачення та покликані лише стимулювати іншу сторону до виконання своїх зобов`язань.

Відтак, на думку відповідача, з урахуванням того, що строк дії договору закінчився 31.12.2020 р., то останнім днем строку нарахування пені є 31.12.2020 р., тобто кількість днів прострочення зобов`язання оплати за поставлений товар складає 64 дні, а не 84, як зазначено в позовній заяві, відповідно сума пені складає 631,23 грн., а тому у стягненні 195,54 грн. пені має бути відмовлено (631,23 грн. - 826,77 грн.).

25.02.2021 р. від позивача надійшла до господарського суду заява про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Також 25.02.2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає необґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві на позов. Так, позивач вказує, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 р. у справі № 910/9072/17 викладена правова позиція, відповідно до якої за приписами ст. 509, 598, 599, 631 Цивільного кодексу України закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Позивач також зазначає, що аналогічні доводи відповідача вже були розглянуті Південно-західним апеляційним господарським судом в рамках іншої справи за участь цього ж відповідача (ДП "ОАЗ?) по справі № 916/1445/20 в постанові від 21 грудня 2020 року. Так, як вказує позивач, суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи ДП "ОАЗ? про безпідставність заявлення позовних вимог про стягнення пені після закінчення строку дії договору, такі доводи відхилив, зазначивши наступне: "факт закінчення строку дії двостороннього договору, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього договору і не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Навіть після закінчення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання". Такі висновки, за ствердженнями позивача, підтверджуються чисельною практикою Верховного Суду України та Вищого господарського суду України, зокрема, постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 р. у справі № 905/2187/13, від 20 травня 2020 року у справі № 918/535/19, постанові Вищого господарського суду України від 09 червня 2016 року у справі № 904/9212/15.

Таким чином, як стверджує позивач, з урахуванням того, що зобов`язання відповідача з оплати за поставлену продукцію не виконане, умовами договору прямо передбачено обов`язок відповідача сплатити пеню за порушення строків розрахунків, нарахування пені, а тому абсолютно правомірним та обґрунтованим є нарахування пені й за період з 01.01.2021 р.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 26.02.2021 р. представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Проте, з урахуванням того, що явка учасників справи судом не визнавалась обов`язковою, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

12.08.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Клокворк" (продавець) та Державним підприємством "Одеський авіаційний завод" (покупець) укладено договір № 228/МТЗ-20, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити товар згідно ДК 021:2015 КОД 34731000-0 "Частини повітряних літальних апаратів?. Конкретна кількість товару, його найменування, номенклатура, вартість та терміни постачання, визначені на підставі конкурсу № 6392592 від 08.07.2020 р., що проводиться через електронну систему закупівель "Ргоzorro? і вказується у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.1 договору поставка товару покупцю здійснюється на умовах СРТ за адресою: 65121, м. Одеса, просп. Небесної Сотні, 32-А, підприємство покупця відповідно до правил ІNCOTERMS 2010.

Відповідно до п. 2.2 договору термін поставки товару визначається на підставі конкурсу № 639259 від 08.07.2020 р., що проводиться через електронну систему закупівель "Ргоzorro? та складає 14 календарних днів, що рахується від дати підписання сторонами специфікації.

За умовами п. 2.3 договору товар за даним договором повинен постачатись разом з наступними оригіналами документів: накладна-рахунок; документ, що підтверджує якість товару (сертифікат, паспорт або інший документ, підтверджуючий якість товару). У разі надання копії документа, вона повинна бути затверджена мокрою печаткою та підписом керівника продавця. При постачанні запасних частин та комплектуючих європейського виробництва в супровідній документації до товару повинні бути відображені вимоги форм ЕМАR Form-1 (для військової техніки та EASA Form-1 (для цивільної техніки); акт прийому-передачі; видаткова накладна; акт приймання-передачі товару та/або інший документ, що підтверджує факт передачі товару від продавця до покупця, в обов`язковому порядку має містити код УКТЗЕД для кожного найменування товару.

В п. 2.4 договору зазначено, що перехід права власності на товар відбувається після його фактичної передачі на підставі належно оформлених первинних документів (товарно-транспортної видаткової накладної) покупцю, але в будь-якому разі виключно після проходження товару вхідного контролю за якістю, комплектністю, кількістю та відповідною супровідною документацією.

За положеннями п. 2.5 договору датою поставки товару за кількістю є дата підписання накладної щодо приймання товару на склад покупця. Датою приймання товару за якістю є дата проходження вхідного контролю на підприємстві покупця. При відсутності зауважень до якості товару та супровідної документації, товар рахується прийнятим покупцем.

В п. 3.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється за цінами, які визначені на підставі конкурсу № 6392592 від 08.07.2020 р., що проводиться через електронну систему закупівель "Ргоzorro?, та вказана в специфікації і включає всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, також вартість тари, пакування, маркування, страхування, навантаження, розвантаження та всі інші витрати продавця, пов`язані з виконанням цього договору.

Загальна вартість договору складає 36000,00 грн.,в тому числі ПДВ - 6000,00 грн. (п. 3.2 договору).

Згідно п. 4.1 договору оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця згідно рахунку-фактури.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата за договором здійснюється на умовах, визначених конкурсними пропозиціями, в розмірі 80% вартості товару, що поставляється впродовж 45 банківських днів, які рахуються від дати проходження товаром вхідного контролю, що здійснюється на підприємстві покупця при відсутності зауважень до якості товару та супровідної документації та 20% вартості товару будуть перераховані після позитивної реєстрації податкової накладне у ЄРПН протягом 5 банківських днів.

За умовами п. 4.3 договору датою оплати товару вважається дата перерахування коштів на поточний рахунок продавця.

В п. 5.6 договору зазначено, що в разі виявлення дефектів (недоліків) товару, складається акт. Продавець зобов`язаний здійснити заміну бракованого товару протягом 7 календарних днів з дня поставки товару.

За положеннями п. 5.7 договору порядок пред`явлення і задоволення рекламацій повинен відповідати вимогам ГОСТ В15.703-708.

В п. 6.1 договору передбачені обов`язки покупця, а саме покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати грошові кошти за поставлений товар (п.п. 6.1.1); приймати поставлений товар відповідно до умов цього договору (п.п. 6.1.2); належним чином виконувати умови цього договору (п.п. 6.1.3).

В п. 6.3 договору визначені обов`язки продавця, а саме продавець зобов`язаний: забезпечити поставку товару у строки, встановлені п. 2.2 цього договору (п.п. 6.3.1); забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, встановленим розділом 5 до цього договору (п.п. 6.3.2); замінити за свій рахунок товар, щодо якого виявлені дефекти, які не пов`язані з неправильним зберіганням, та гарантійний термін, якого ще не закінчився, в порядку та у строки, встановлені цим договором (п.п. 6.3.3); надати з товаром всі необхідні документи, що підтверджують якість товару згідно розділу 5 цього договору (п.п. 6.3.4); надати покупцю всі необхідні документи для прийому товару (п.п. 6.3.5); належним чином виконувати умови цього договору (п.п. 6.3.6); надати дозвіл або ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, якщо отримання такого дозволу або ліцензії на провадження такого виду діяльності передбачено законодавством (п.п. 6.3.7).

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором (п. 7.1 договором).

Згідно п. 7.4 договору за прострочення оплати покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.5 договору сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання зобов`язань за договором.

За умовами п. 9.1 договору сторони вирішують усі спори, що виникають у зв`язку з виконанням цього договору, або мають відношення до нього, шляхом переговорів.

В п. 9.2 договору зазначено, що якщо сторони неспроможні вирішити спори або суперечності, що виникають з цього договору або мають відношення до нього, шляхом переговорів та консультацій, то такі спори або суперечності вирішуються у судовому порядку, за встановленою підвідомчістю чи підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.

За положеннями п. 10.4 договору останній набирає чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2020 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним договором.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 228/МТЗ-20 від 12.08.2020 р. між позивачем та відповідачем складено специфікацію № 1 від 12.08.2020 р. на загальну суму 36000,00 грн., в якій сторонами погоджено найменування товару, його кількість та ціну, а саме: 1) гільза у кількості 1 шт. на суму 11800,00 грн.; 2) клапан у кількості 1 шт. на суму 11800,00 грн.; 3) сідло у кількості 1 шт. на суму 6400,00 грн., а також строки поставки та строки оплати. Так, в п. 2 вказаної специфікації передбачено, що термін поставки товару визначається на підставі конкурсу № 6392592 від 08.07.2020 р., що проводиться через електронну систему закупівель "Prozzoro?, та складає 14 календарних днів від дати підписання сторонами специфікації. Загальна вартість товару, що постачається за даною специфікацією, 36000,00 грн., в тому числі ПДВ - 6000,00 грн. (п. 3 специфікації). Також в п. 4 специфікації сторони погодили, що оплата здійснюється на умовах, визначеними конкурсними пропозиціями, у розмірі 80% вартості поставленого товару, які покупець перерахує впродовж 45 банківських днів, які рахуються від дати проходження товаром вхідного контролю, який здійснюється на підприємстві покупця, за умови відсутності зауважень до якості та супровідної документації, 20% вартості товару будуть перераховані після позитивної реєстрації податкової накладної у ЄРПН протягом 5 банківських днів. В п. 5 специфікації визначено, що товар постачається на умовах СРТ, за адресою: 65121, м. Одеса, проспект Небесної Сотні, 32-А, підприємство покупця відповідно до правил INCOTERMS 2010. Вказана специфікація підписана представниками продавця та покупця, а також скріплені відповідними печатками сторін.

Термін „СРТ" Інкотермс 2010 ("фрахт/перевезення оплачено до..."), вказаний в умовах специфікації означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. У даному випадку товар мав бути поставлений на підприємство відповідача за адресою: 65121, м. Одеса, проспект Небесної Сотні, 32-А. При цьому покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Також вказаний термін CPT зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

Як встановлено судом, на виконання умов договору поставки № 228/МТЗ-20 від 12.08.2020 р. позивачем - ТОВ "Клокворк" було здійснено поставку обумовленого договором товару на адресу відповідача на загальну суму 36000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 18.08.2020 р. № РН-97 на суму 36000,00 грн.

При цьому поставлений позивачем товар було отримано 25.08.2020 р. відповідачем, що вбачається з підпису уповноваженої особи на вищезазначеній накладній із зазначенням: "майно отримано повністю та оприбутковано склад № 1/11 25.08.2020 р.?, а також скріплено відповідною печаткою покупця.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем за укладеним договором щодо поставки товару згідно вищевказаної видаткової накладної.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

В свою чергу отримання відповідачем поставленого з боку позивача товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору № 228/МТЗ-20 від 12.08.2020 р. та вимог чинного законодавства.

Як з`ясовано судом, позивачем був виставлений відповідачу рахунок-фактуру № 0000589 від 17.08.2020 р. на оплату поставленого товару на суму 36000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 6000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, згідно п. 4.2 договору оплата за договором здійснюється на умовах, визначених конкурсними пропозиціями, в розмірі 80% вартості товару, що поставляється впродовж 45 банківських днів, які рахуються від дати проходження товаром вхідного контролю, що здійснюється на підприємстві покупця при відсутності зауважень до якості товару та супровідної документації та 20% вартості товару будуть перераховані після позитивної реєстрації податкової накладне у ЄРПН протягом 5 банківських днів.

При цьому, в специфікації № 1 від 12.08.2020 р. до договору № 228/МТЗ-20 від 12.08.2020 р. сторони встановили, що відповідачеві постачається товар - 1) гільза у кількості 1 шт. на суму 11800,00 грн.; 2) клапан у кількості 1 шт. на суму 11800,00 грн.; 3) сідло у кількості 1 шт. на суму 6400,00 грн., строк оплати якого визначено - у розмірі 80% вартості поставленого товару, які покупець перерахує впродовж 45 банківських днів, які рахуються віддати проходження товаром вхідного контролю, який здійснюється на підприємстві покупця, за умови відсутності зауважень до якості та супровідної документації та 20% вартості товару будуть перераховані після позитивної реєстрації податкової накладної у ЄРПН протягом 5 банківських днів.

Так, з огляду на вказані положення договору та специфікації, відповідач зобов`язався здійснити оплату 80% вартості товару, що поставлявся за накладною № № РН-97 від 18.08.2020 р. впродовж 45 банківських днів, які рахуються від дати проходження товаром вхідного контролю, а саме з 26.08.2020 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому докази, які б підтверджували факт сплати відповідачем 80% вартості поставленого позивачем товару за вказаною накладною згідно умов договору № 228/МТЗ-20 від 12.08.2020 р., в матеріалах справи відсутні. Тим більш відповідачем не заперечується факт наявності заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 30000,00 грн.

Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості отриманого товару за вказаною накладною відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за договором № 228/МТЗ-20, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в заявленій сумі 30000,00 грн.

Разом з тим невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

Адже за ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.4 договору за прострочення оплати покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо здійснення оплати за поставлений товар позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка склала 826,77 грн., розрахунок якої наведено у позові (а.с. 3).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобов`язання за договором № 228/МТЗ-20 від 12.08.2020 р. щодо здійснення 80% оплати за поставлений товар впродовж 45 банківських днів від дати проходження товаром вхідного контролю згідно видаткової накладної від 18.08.2020 р. № РН-97 на суму 30000,00 грн., на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню згідно п. 7.4 договору, виходячи з облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді прострочення, починаючи з 29.10.2020 р. по 20.01.2021 р. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені в розмірі 826,77 грн., судом встановлено, що розрахунок пені було здійснено позивачем вірно за весь заявлений період прострочення. Відтак, з відповідача підлягають стягненню пеня в розмірі 826,77 грн.

При цьому судом не приймаються до уваги твердження відповідача стосовно відсутності підстав нарахування пені після закінчення строку дії договору, тобто після 31.12.2020 р., оскільки його п. 10.4 сторони передбачили, що закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним договором. Крім того суд зауважує, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору, а отже закінчення строку дії договору не припиняє невиконаного зобов`язання між сторонами. Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 р. у справі № 910/9072/17, Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 910/7444/18 та від 20.05.2020 р. у справі № 918/535/19. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 р. у справі № 910/9072/17 викладено правову позицію, відповідно до якої за приписами ст. 509, 598, 599, 631 Цивільного кодексу України закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 р. у справі № 918/535/19 вказав, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобов`язання за договором № 228/МТЗ-20 від 12.08.2020 р. щодо здійснення оплати за поставлений товар, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 206,69 грн., судом встановлено, що розрахунок 3% річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 206,69 грн. При цьому здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару відповідачем не оспорено.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату поставленого товару згідно видаткової накладної від 18.08.2020 р. № РН-97 на суму 30000,00 грн. та встановлено, що розрахунок інфляційних втрат було здійснено позивачем невірно, з огляду на невірно визначений сукупний індекс інфляції. Так, позивачем за період з 29.10.2020 р. по 20.01.2021 р. нараховано 724,84 грн. із застуванням сукупного індексу інфляції - 102,4, однак за даними Державної служби статистики України у вказаному періоді сукупний індекс інфляції дорівнював 103,5. Відтак, за розрахунком суду розмір інфляційних втрат з урахуванням встановленого судом сукупного індексу інфляції за весь період прострочення складає 1050,00 грн. ((30000,00 грн. х 1,035) - 30000,00 грн.). В свою чергу оскільки заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат є меншою, ніж вище розрахована судом, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно підлягає стягненню сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем остаточно в розмірі 724,84 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк" обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Щодо заяви позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн. суд зазначає наступне.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В ч. 4-7 ст. 129 ГПК України передбачено інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Так, позивачем в позовній заяві було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у якому позивач попередньо вказав, що він поніс та планує понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи: судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. При цьому позивач зазначив, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу разом із доказами понесення таких витрат буде подана до суду в подальшому у передбаченому ГПК України порядку. Наразі на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 18.12.2020 р., копію договору доручення про надання правової допомоги № 18/12 від 18.12.2020 р., копію акту № 11 приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.02.2021 р. за договором про надання правової допомоги від 18.12.2020 р., копію розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (додатку № 1 до акту приймання-передачі № 11 від 16.02.2021 р.).

Як вбачається зі змісту договору про надання правової допомоги, укладеного 18 грудня 2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Клокворк" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Клименко і партнери" (адвокат), відповідно до умов п. 1.1 якого адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги обумовленого ним виду в інтересах останнього, в тому обсязі та на тих умовах, що передбачені і закріплені за взаємною згодою у цьому договорі, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також усі фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом своїх зобов`язань за даним договором.

Згідно п. 2.2 договору адвокат зобов`язується надавати правову допомогу клієнту компетентно і добросовісно (п.п. 2.2.1); із розумною регулярністю інформувати клієнта про хід виконання доручення і своєчасно відповідати на запити клієнта про стан його справи (п.п. 2.2.2); використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної правової допомоги (п.п. 2.2.3); зберігати адвокатську таємницю, предметом якої є питання, з яких клієнт звернувся до адвоката, суть консультацій, порад, роз`яснень та інших відомостей, одержаних ним при здійсненні своїх професійних обов`язків (п.п. 2.2.4).

В п. 2.3 договору передбачено, що при наданні правової допомоги адвокат користується всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним, Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним кодексами України, Кодексом про адміністративне судочинство та іншими нормативними актами України.

Пунктом 4.1 договору визначено, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату за договором гонорар у розмірі та порядку, наведеному у додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 4.2 договору розмір гонорару може бути змінено за домовленістю сторін у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути надана. У разі недосягнення згоди між сторонами з цього питання дія договору припиняється з виконанням клієнтом вимог, передбачених п. 3.1.2 цього договору.

Умовами п. 6.1 договору визначено, що останній набуває чинності з дати укладення його сторонами, та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання.

Як вбачається із матеріалів поданої заяви, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Клокворк" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Клименко і партнери" (адвокат) укладено додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 18.12.2020 р., яким визначено вартість та порядок оплати правової допомоги (гонорару) адвоката за надання правової допомоги клієнту - ТОВ "Клокворк". Так, п. 2 вказаного додатку визначена вартість послуг, а саме:

- підготовка претензії (за один документ) - 2000,00 грн.;

- підготовка позовної заяви, відповіді на відзив, відзиву, заперечення на відповідь на відзив, зустрічний позов (в незалежності від витраченого часу) (за один документ) - 5000,00 грн.;

- підготовка інших процесуальних документів у господарській справі (клопотання, заяви і т.п.) (за один документ) - 1500,00 грн.;

- участь та представництво адвокатом інтересів клієнта у судовому засіданні по справі (в незалежності від того чи відбулося судове засідання чи ні) (за 1 судове засідання) - 2500,00 грн.;

- гонорар успіху (сплачується клієнтом у випадку прийняття рішення на користь клієнта (повністю або частково) або закриття провадження у справі, або залишення позову без розгляду) - 10000,00 або 5-10 % від стягнутої суми.

Водночас із матеріалів поданої заяви вбачається, що 18 грудня 2020 р. між Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Клименко і партнери" (клієнт) та адвокатом Сухомлин Оленою Валентинівною (адвокат) з метою захисту прав та інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк" було укладено договір-доручення про надання правової допомоги № 18/12, відповідно до п. 1.1 якого адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги обумовленого ним виду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк", на підставі п. 2.1.8 договору про надання правової допомоги від 18 грудня 2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Клименко і партнери" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Клокворк", в тому обсязі та на тих умовах, що передбачені і закріплені за взаємною згодою у цьому договорі, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також усі фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом своїх зобов`язань за даним договором.

При цьому умови договору-доручення про надання правової допомоги № 18/12 від 18.12.2020 р. є аналогічними умовам, визначеним в договорі про надання правової допомоги від 18.12.2020 р.

Разом з тим слід зазначити, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 18.12.2020 р., додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 18.12.2020 р. - розмір гонорару та порядок його сплати, договір-доручення про надання правової допомоги № 18/12 від 18.12.2020 р., акт № 11 приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.02.2021 р. за договором про надання правової допомоги від 18.12.2020 р., додаток № 1 до акту № 11 від 16.02.2021 р. - розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, а також встановлений у договорі про надання правової допомоги від 18.12.2020 р. фіксований розмір адвокатських послуг за кожну надану послугу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Наразі з доданого позивачем до заяви акту № 11 приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.02.2021 р. за договором про надання правової допомоги від 18.12.2020 р., що містить детальний опис виконаних адвокатом робіт, вбачається, що для представництва інтересів позивача в господарському суді Одеської області по даній справі № 916/214/21 Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Клименко і партнери" витрачено час на:

- підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості у розмірі 31758,30 грн. - 5000,00 грн.;

- представництво адвокатом інтересів клієнта у судовому засіданні по справі № 916/214/21 (одне судове засідання 26.02.2021 р.) - 2500,00 грн.

Так, відповідно до п. 2 акту № 11 приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.02.2021 р. за договором про надання правової допомоги від 18.12.2020 р. загальна вартусть наданих послуг становить 7500,00 грн. без ПДВ.

Крім того, із додатку № 1 до акту приймання-передачі № 11 від 16.02.2021 р. - розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу вбачається, що Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Клименко і партнери" для представництва інтересів позивача надано правову допомогу наступного характеру: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості у розмірі 31758,30 грн. - 5000,00 грн.; представництво адвокатом інтересів клієнта у судовому засіданні по справі № 916/214/21 (одне судове засідання 26.02.2021 р.) - 2500,00 грн., всього 7500,00 грн.

Положення ч. 1 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачають, що видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Відтак, з огляду на вказані положення ст.ст. 123, 129 ГПК України, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача та стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк" до Державного підприємства "Одеський авіаційний завод" про стягнення заборгованості в розмірі 31758,30 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Державного підприємства "Одеський авіаційний завод" (65121, м. Одеса, проспект Небесної Сотні, буд. 32-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк" (49000, м. Дніпро, вул. Жуковського, буд. 1; ) основний борг в сумі 30000/тридцять тисяч/грн. 00 коп., пеню в розмірі 826/вісімсот двадцять шість/грн. 77 коп., 3% річних в сумі 206/двісті шість/грн. 69 коп., інфляційні втрати в розмірі 724/сімсот двадцять чотири/грн. 84 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2270/дві тисячі двісті сімдесят/грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500/сім тисяч п`ятсот/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 01 березня 2021 р.

Суддя В.С. Петров