ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021 Справа № 917/1711/20

м.Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРДОЛ", вул. Богатирська, 9, офіс 402, м.Київ, 04209

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон", вул.Незалежності, 15, корпус 3, м.Хорол, Полтавська область,37800

про стягнення грошових коштів Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕРДОЛ" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон" про стягнення заборгованості за Договором поставки нафтопродуктів №05-08-2020 у розмірі 530 798,88грн., з яких 407 920,00грн. - сума основного боргу, 2644,13грн. - сума пені, 103 980,00грн. - штраф, 16254,88грн. - 36% річних.

Ухвалою суду від 29.10.2020 року на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРДОЛ" залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

16.11.2020 року через канцелярію господарського суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.12.2020 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 28.01.2021.

17.12.2020 за вхід. №14012 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 549072,54грн., з яких 402920грн. - сума основного боргу, 7383,03грн.- пеня за період з 27.08.2020 по 17.12.2020, штраф у розмірі 103980грн. - (25% від суми заборгованості), 45387,50грн. - сума 36% річних за період 27.08.2020 по 17.12.2020.

Відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки вищевказана заява позивача узгоджується з положеннями ст.46 ГПК України, суд вважає за необхідне прийняти відповідну заяву до розгляду

Відповідач відзив на позов не надав, явку представника у судове засідання не забезпечив. Ухвали суду, що направлялися відповідачу за адресою, вказаною у позові, повернулася до суду.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон", вул.Незалежності, 15, корпус 3, м.Хорол, Полтавська область, 37800,

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи по суті і їхня неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач відзиву на позов не надав, про наявність поважних причин неподання відзиву на позов суду не повідомив, в зв`язку з цим, відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України спір вирішується за наявними матеріалами справи.

Рішення приймається в порядку визначеному в ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

05.08.2020 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) було укладено договір поставки нафтопродуктів №05-08-2020 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи), за умовами якого Постачальник зобов`язався передати в погоджені Сторонами строки, а Покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне паливо), іменовані далі по тексту - «Товар» (п.1.1 Договору)

Відповідно до п.3.1. Договору, поставка Товару здійснюється окремими партіями за заявками (усними або письмовими) Покупця, на підставі яких Постачальник виставляє рахунок-фактуру на сплату окремо кожної партії Товару. Номенклатура, кількість, ціна Товару визначається у видаткових накладних на поставку кожної партії Товару.

Відповідно до п.3.3. Договору перехід права власності на Товар відбувається в момент передачі Товару згідно видаткової накладної

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що оплата Товару здійснюється Покупцем протягом 5 (п"яти)календарних днів з моменту передачі Товару покупцю. Покупець повинен здійснити оплату протягом встановленого строку навіть якщо не отримував рахунку.

На виконання своїх обов`язків за Договором позивач поставив відповідачу товар (дизельне пальне) на загальну суму 415920,00грн., що підтверджується видатковою накладною №171 від 21.08.2020 та товарно-транспортною накладною (копії в матеріалах справи).

Так, строк оплати за поставлений Товар - 26.08.2020.

Проте, відповідачем оплата за Товар здійснена частково та з порушенням строку.

На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивачем надано копії платіжних доручень №1967 від 24.09.2020 на суму 3000,00грн., №1963 від 21.09.2020 на суму 5000грн. Також позивач повідомив, що відповідачем після порушення провадження у справі, а саме 16.11.2020 відповідачем сплачено заборгованість у розмірі 5000грн.

Позивач стверджує, що відповідачем не сплачено заборгованість за поставлений по Договору товар на час прийняття рішення по справі в сумі 402920,00грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача 402920,00грн. вартості отриманого по Договору товару.

Відповідач жодних заперечень на позов не надав.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання за договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач має заборгованість за поставлений по Договору товар в розмірі 402920,00грн. В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вказаної суми боргу.

За даних обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 402920,00грн. заборгованості за поставлений товар є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, не заперечуються відповідачем та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені на суму 7383,03 грн., 36% річних на суму 45387,50 грн. нарахованих за період з 27.08.2020 по 17.12.2020 та 103980,00грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до п.5.2 Договору в разі порушення строків оплати за Товар, визначених в п.4.3 Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, заякий вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

При простроченні платежу за отриманий Товар Покупець сплачує штраф Постачальнику у розмірі 25% від суми заборгованості.

Суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України та узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, п. 5.5 Договору сторони погодили, що Покупець також сплачує 36% річних за кожен день прострочення, за весь час прострочення, як боржник, що прострочив виконання грошового зобов"язання (ст.625 ЦК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пред`явлених до стягнення 36% річних, пені та штрафу, суд дійшов висновку, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, виконаний арифметично вірно, вказані суми нараховані обгрунтовано та підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, як доведеного, обґрунтованого та не спростованого відповідачем.

Що стосується заявлених відповідачем витрат за направлення поштою позовної заяви до суду та відповідачу в загальній сумі 200 грн. та 2000грн. - витрат на проїзд представника позивача, то суд вказує наступне.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, на підтвердження понесених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи надано лише копію фіскального чеку про направлення відповідачу позовної заяви з доданими до неї матеріалами - всього на суму 66,88 грн.

При цьому, доказів понесених відповідачем витрат у розмірі 2000грн., як витрат на проїзд представника, позивачем суду не надано.

З огляду на наведене, виходячи із загальних засад господарського процесуального законодавства, суд доходить висновку про відмову у задоволенні відшкодування витрат за направлення поштою позовної заяви до суду та відповідачу в сумі 133,12грн. та 2000грн. - витрат на проїзд представника позивача.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 8395,06грн. покладається судом на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233,237-238 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон"(вул.Незалежності, 15, корпус 3, м.Хорол, Полтавська область,37800, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРДОЛ" ( вул. Богатирська, 9, офіс 402, м.Київ, 04209, ) 549072,54грн., з яких 402920грн. - сума основного боргу, 7383,03грн.- пеня, штраф у розмірі 103980грн., 45387,50грн. - сума 36% річних, а також 8395,00грн. судового збору та витрати пов`язані із здійсненням поштових відправлень в розмірі 66,88грн.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв"язку з перебуванням судді у відпустці повний текст рішення підписано: 02.03.2021

Суддя Кльопов І.Г.