ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 справа № 914/3114/20

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С., розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівські ресурси, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівпаб, м. Львів,

предмет позову: стягнення 44 205,27 грн.,

підстава позову: порушення умов договору поставки № 14/05/19-01 від 14.05.2019 року,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: Басик Андрій Миколайович - представник на підставі довіреності від 01.02.2021 року.

ПРОЦЕС

30.11.2020 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Львівські ресурси до Товариства з обмеженою відповідальністю Львівпаб про стягнення 44 205,27 грн.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 20.01.2021 року.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 21.01.2021 року представником позивача надано докази часткової сплати боргу відповідачем. У зв`язку з неявкою представника відповідача відкладено судове засідання на 03.02.2021 року.

02.02.2021 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи акта звірки та доказів часткової сплати боргу відповідачем.

У судове засідання 03.02.2021 року з`явився представник відповідача, представник позивача у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином під розписку в попередньому судовому засіданні. Заяв, клопотань не подавав. Представником відповідача подано клопотання про долучення доказів часткової сплати боргу та про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене положення та належне повідомлення позивача про дату та час судового засідання, відсутність повідомлення причин неявки та відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, а також враховуючи закінчення строків розгляду справи, суд вважає, що відсутні підстави для відкладення судового засідання через неявку представника позивача, і вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 03.02.2021 року підписано вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням відповідачем, на переконання позивача, зобов`язань по договору поставки. Так, позивач стверджує, що свої зобов`язання поставки товару на адресу відповідача товариство виконало в повному обсязі. Останній строк належної оплати товару сплинув 04 вересня 2019 року, проте свої зобов`язання з оплати товару Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівпаб» не виконало, у зв`язку з чим заборгованість становить 37 380,22 грн. Відповідно, позивач просить стягнути суму заборгованості у розмірі 37 380,22 грн. основного боргу та 6 825, 05 грн. пені.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, після відкриття провадження в даній справі здійснював часткові оплати в погашення боргу за поставлений товар. Щодо вимог про стягнення пені, відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

14.05.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Львівські ресурси (надалі по тексту рішення позивач, згідно з договором - постачальник) і Товариство з обмеженою відповідальністю Львівпаб (надалі по тексту рішення відповідач, згідно з договором покупець) укладено договір поставки товару №14/05/19-01, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти й оплатити його на умовах, передбачених даним договором.

Договір підписаний представниками сторін і скріплений печаткою покупця.

Відповідно до пп. 2.1 п. 2 договору кількість, розміри та ціна товару погоджуються сторонами в накладних і рахунках.

Відповідно до пп. 3.2 п. 3 договору розрахунок за поставлений товар проводиться шляхом передоплати покупцем відповідно до виставленого рахунку або оплатою товару протягом 14 календарних днів з дня поставки товару.

Позивачем поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 47 380,22 грн., що підтверджено видатковими накладними, підписаними представниками обох сторін:

№ 556 від 28.05.2019 року на суму 13 019,25 грн.,

№ 578 від 04.06.2019 року на суму 16 621,92 грн.,

№ 577 від 04.06.2019 року на суму 559,87 грн.,

№ 755 від 16.07.2019 року на суму 8 204,48 грн.,

№ 713 від 08.07.2019 року на суму 3 921,28 грн.,

№ 818 від 31.07.2019 року на суму 795,47 грн.,

№ 871 від 13.08.2019 року на суму 1 424,56 грн.,

№ 903 від 20.08.2019 року на суму 2 833,39 грн.

Перевезення товару підтверджується товарно-транспортними накладними № Р556 від 28.05.2019 року, № Р578 від 04.06.2019 року, № Р577 від 04.06.2019 року, № Р755 від 16.07.2019 року, № Р713 від 08.07.2019 року, № Р818 від 31.07.2019 року, № Р743 від 13.08.2019 року, № Р903 від 20.08.2019 року.

Сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за період 01.06.2019 10.12.2019 року, відповідно до якого виявлено розбіжності на суму 34 360,97 грн., оскільки за розрахунками Товариства з обмеженою відповідальністю Львівські ресурси заборгованість становить 47 380,22 грн., а за розрахунками Товариства з обмеженою відповідальністю Львівпаб 13 019,25 грн. Водночас, суд звертає увагу, що суму боргу, заявленого до стягнення позивачем у даній справі, відповідач не заперечив. Більше того, у клопотанні, поданому суду 03.02.2021 року, визнав позов у частині несплати за поставлений товар, долучив докази часткових платежів і ствердив про наявність заборгованості у розмірі 25 380,22 грн.

Із долучених до заяви про усунення недоліків виписок по рахунку вбачається, що відповідачем здійснено оплати по договору №14/05/19-01 на суми 5 000,00 грн. 16.12.2019 року та 5 000,00 грн. 26.12.2019 року, тобто всього на суму 10 000,00 грн.

13.11.2020 року відповідачу надіслано претензію про необхідність сплати заборгованості у розмірі 37 380,22 грн., примірник претензії з доказами її надіслання долучено до позовної заяви.

Позивачем під час розгляду справи подав виписки про сплату відповідачем 5 000,00 грн 29.12.2020 року, 5 000,00 грн. 30.12.2020 року, 5 000,00 грн. 30.12.2020 року, 2 000,00 грн. 28.01.2021 року, тобто ще 17 000,00 сплачено відповідачем після відкриття провадження. Згідно з поданим позивачем актом звірки за даними Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські ресурси» на 02.02.2021 заборгованість на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські ресурси» становить 20 380,22 грн., тобто навіть менше, ніж повідомлено відповідачем у клопотанні від 02.02.2021 року. Так, згідно із клопотанням, поданим представником відповідача у судовому засіданні 03.02.2021 року, визнана ним сума боргу в розмірі 25 380,22 грн. ґрунтується на платіжних дорученнях від 30.12.2020 року на суму 5 000,00 грн., від 29.12.2020 року на суму 5 000,00 грн. та від 28.01.2021 року на суму 2 000,00 грн., які долучені до вказаного клопотання.

Дані факти матеріалами справи підтверджені, сторонами не спростовані.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч.1,2 ст. 712 ЦК України).

Як встановлено вище, підтверджується матеріалами справи та не заперечується і не спростовується відповідачем, упродовж травня серпня 2019 року позивач поставив відповідачу товар, загальною вартістю 47 380,22 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором сторони погодили, що розрахунок за поставлений товар проводиться шляхом передоплати покупцем відповідно до виставленого рахунку або оплатою товару протягом 14 календарних днів з дня поставки товару.

Як вбачається із матеріалів справи, рахунки на попередню оплату товару відповідачу не виставлялись і попередня оплата товару жодного разу відповідачем не здійснювалась, адже перший платіж здійснено лише 16.12.2019 року. Відтак, у відповідача виникав обов`язок оплати отриманого товару в дату кожної поставки і тривав 14 календарних днів. Відповідні строки закінчувались 11.06.2019 року, 18.06.2019 року, 22.07.2019 року, 30.07.2019 року, 14.08.2019 року, 27.08.2019 року та 03.09.2019 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем не підтверджено, що у вказані вище періоди ним було сплачено вартість отриманого товару відповідно до кожної видаткової накладної. Відтак, твердження позивача про виникнення у відповідача заборгованості є обґрунтованим. Разом з тим, враховуючи, що крім 10 000,00 грн., після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено ще 17 000,00 грн., то залишок боргу на даний час становить 20 380,22 грн. Вказаний розмір боргу визнається позивачем у акті звірки взаємних розрахунків станом на 02.02.2021 року та підтверджується наданими ним первинними доказами банківськими виписками по рахунку. Саме даними первинними доказами суд керується при визначенні суми боргу та перевіряючи твердження відповідача про наявність у нього залишку боргу в більшій сумі, ніж вказує позивач. Враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору), провадження в частині стягнення 17 000,00 грн. підлягає закриттю. Враховуючи встановлене вище, а також визнання боргу за поставлений товар відповідачем у поданому суду 03.02.2021 року клопотанні, позовні вимоги в частині стягнення 20 380,22 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені, суд звертає увагу на таке.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Договором сторони передбачили, що у разі порушення терміну оплати за поставлений товар покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення (пп. 4.2 п. 4 договору).

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Із наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивачем нараховано пеню на суму 37 380,00 грн. за період 12.11.2019 12.11.2020 року, що не відповідає наведеним вище вимогам. Так, враховуючи, що період нарахування пені не може перевищувати шести місяців з дня виникнення прострочення виконання зобов`язання і такий момент виникнення прострочення сторони не можуть змінювати, враховуючи, що прострочення виконання кожного зобов`язання по конкретній видатковій накладній виникало в різний час - 12.06.2019 року, 19.06.2019 року, 23.07.2019 року, 31.07.2019 року, 15.08.2019 року, 28.08.2019 року та 04.09.2019 року, то позивач мав право нараховувати пеню упродовж шести місяців, починаючи з кожної такої дати на суму конкретної поставки:

12.06.2019 року 12.12.2019 року на суму 13 019,25 грн.,

19.06.2019 року 19.12.2019 року на суму 17 181,79 грн.,

23.07.2019 року 23.01.2020 року на суму 3 921,28 грн.,

31.07.2019 року 31.01.2020 року на суму 8 204,48 грн.,

15.08.2019 року 15.02.2020 року на суму 795,47 грн.,

28.08.2019 року 28.02.2020 року на суму 1 424,56 грн.,

04.09.2019 року 04.03.2020 року на суму 2 833,39 грн.

Суд зазначає, що відповідачем правильно зазначено про необхідність врахування шестимісячного строку нарахування пені, чого не було зроблено позивачем. Наведене вплинуло на здійснений позивачем розрахунок, перевірений і здійснений судом. Суд також враховує зауваження відповідача щодо строків позовної давності.

Так, відповідно до частини другої статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Положення глави 19 Цивільного кодексу України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 Цивільного кодексу України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується (08.02.2017 р. Верховний суд України, справа № 3-1217гс16).

Як встановлено судом вище, позивач розпочав нарахування штрафних санкцій з 12.11.2019 року. Значить, строк позовної давності по пені, нарахованій за цей день по кожному зобов`язанню, закінчився 12.11.2020 року; по пені, нарахованій за 13.11.2019 року по кожному зобов`язанню, закінчився 13.11.2020 року і так щодня до 30.11.2019 року, адже позивач звернувся із позовом 30.11.2020 року. Пеня за 01.12.2019 року по кожному зобов`язанню може бути заявлена до стягнення упродовж року з 01.12.2019 року, тобто до 01.12.2020 року. Вказана дата включена позивачем у періоди нарахування пені, тому з урахуванням шестимісячного періоду нарахування пені та з урахуванням строків позовної давності для такого нарахування, суд зазначає, що позивач мав право нарахувати пеню за такі періоди:

Здійснюючи перерахунок пені, заявленої до стягнення, не виходячи за межі періодів, визначених позивачем, враховуючи встановлені вище правила нарахування пені, суд зазначає, що пеня розраховується таким чином:

01.12.2019 року 12.12.2019 року на суму 13 019,25 грн. і становить 342,78 грн.,

01.12.2019 року - 19.12.2019 року на суму 17 181,79 грн. і становить 541,34 грн.,

01.12.2019 року - 23.01.2020 року на суму 3 921,28 грн. і становить 225,07 грн.,

01.12.2019 року - 31.01.2020 року на суму 8 204,48 грн. і становить 519,47 грн.,

01.12.2019 року 15.02.2020 року на суму 795,47 грн. і становить 57,43 грн.,

01.12.2019 року 28.02.2020 року на суму 1 424,56 грн. і становить 113,97 грн.,

01.12.2019 року 04.03.2020 року на суму 2 833,39 грн. і становить 235,21 грн., тобто на загальну суму 2 035,27 грн., що на 4 789,78 грн. менше від заявленого до стягнення позивачем.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, які не спростовані відповідачем, та враховуючи здійснений судом перерахунок пені, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на суму 22 380,22 грн. основного боргу та 2 035,27 грн. пені. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 4 789,78 грн. пені суд відмовляє як таких, що нараховані безпідставно.

Суд також звертає увагу, що сплата відповідачем боргу після відкриття провадження у справі не вплинула на крайній строк нарахування пені позивачем, адже такий закінчився до звернення із позовом до суду.

Відповідно ч. 1, ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Судовий збір, пропорційний вимогам, провадження щодо яких закрито (809,27 грн.), може бути повернутий за клопотанням особи, що його сплатила.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, ч. 9 ст. 165, ст. ст. 178, 231, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Львівпаб (79008, Львівська обл., місто Львів, вулиця Римлянина, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 39224567) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Львівські ресурси (79018, Львівська обл., місто Львів, вулиця Залізнична, будинок 18, ідентифікаційний код юридичної особи 22396116) 20 380,22 грн. основного боргу, 2 035,27 грн. пені та 1 065,71 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 4 789,78 грн. пені відмовити.

4. Провадження в частині стягнення 17 000,00 грн. основного боргу закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене складено 26.02.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв