ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Справа№ 910/10949/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 16.02.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 (повний текст складено 17.12.2020)

у справі №910/10949/20 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл»

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг»

про стягнення 294 174, 82 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» (далі, відповідач) про стягнення неустойки в розмірі 294 174,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в повному обсязі не здійснена поставка позивачу дизельного палива згідно умов Договору №1361/20/1382 від 25.11.2019, що є підставою для стягнення із відповідача неустойки згідно пункту 7.3. вказаного Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/10949/20 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» (далі, третя особа).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/10949/20 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» неустойку в розмірі 294 174,82 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 412,62 грн.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач на виконання умов договору поставки та специфікації №06/19 свої зобов`язання виконав належним чином, однак відповідачем до теперішнього часу в повному обсязі не здійснена поставка дизельного палива, що є грубим порушенням умов договору та статті 526 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлені договором строки. Зазначене є підставою для стягнення із відповідача на підставі пункту 7.3. Договору неустойки в сумі 294 174, 82 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 04.01.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/10949/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- судом при ухваленні рішення безпідставно не взяті до уваги доводи відповідача про порушення правил Інкотермс-2010 СРТ позивачем. Так, умови поставки СРТ правил Інкотермс-2010 передбачають, що усі витрати, які пов`язані з товаром та виникли після поставки товару у визначене місце призначення, у тому числі в результаті несвоєчасного розвантаження вагонів покупцем, затримкою повернення порожніх вагонів, простоїв у місці призначення покладаються саме на покупця. Відповідач здійснив поставку паливно-мастильних матеріалів у порядку та строки, погодженні сторонами в Договорі, однак, всупереч умовам договору, позивач несвоєчасно здійснював розвантаження вагонів, в яких доставлялися ресурси, чим спричинив простій вагонів та затримку повернення порожніх вагонів та, відповідно, припинення поставки ресурсів;

- помилковими є висновки суду про відхилення як доказу фахового висновку Торгово-промислової палати України №3161/26.0-72 від 12.11.2020, оскільки підставою для надання такого висновку був Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» та запит відповідача. Викладені у ньому висновки зроблені на підставі аналізу умов поставки СРТ правил Інкотермс-2010, умов договору поставки та є компетентною думкою фахівців Торгово-промислової палати України.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

28.01.2021 та 02.02.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло два ідентичних відзиви на апеляційну скаргу, у яких позивач просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги відповідача позивач у відзиві наголосив на наступному:

- умови укладеного між сторонами Договору поставки не покладають на позивача будь-яких додаткових обов`язків зі сплати залізничного тарифу, плати за повернення порожніх вагонів, тарифу за понаднормовий простій вагонів або будь-яких інших платежів чи компенсацій на користь постачальника (відповідача);

- наданий відповідачем висновок Торгово-промислової палати України №3161/26.0-72 від 12.11.2020 надавався виключно в межах правовідносин між ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та ТОВ «Араз Оіл» та жодним чином не є доказом певних обставин в межах справи №910/10949/20;

- висновок Торгово-промислової палати України №3161/26.0-72 від 12.11.2020 не є висновком експерта у галузі права у розумінні статі 108 Господарського процесуального кодексу України, є висловленою суб`єктивною думкою стосовно тлумачення норм законодавства та правил Інкотермс-2010 та не має для суду обов`язкової сили.

У відзиві позивачем також наведений попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на стадії апеляційного провадження та зазначено, що документи на підтвердження витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів з моменту прийняття рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» у справі №910/10949/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 у справі №910/10949/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/10949/20. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/10949/20 на 16.02.2021.

26.01.2021 електронною поштою до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, повідомлено учасників справи, що судове засідання у справі №910/10949/20 в режимі відеоконференції відбудеться 16.02.2021.

10.02.2021 та 15.02.2021 позивачем до Північного апеляційного господарського суду було подано дві аналогічні за змістом заяви про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження надання правової допомоги (копії договору про надання юридичних послуг №180329/АЗСТ від 29.03.2018; додаткової угоди №7/1 від 03.12.2018, додаткової угоди №34 від 01.10.2019, №179 від 02.07.2020, №218 від 15.10.2020 до договору про надання юридичних послуг №180329/АЗСТ від 29.03.2018; акту №3 приймання передачі наданих послуг від 29.01.2021 за додатковою угодою №179 від 02.07.2020; розрахунку винагороди приймання передачі наданих послуг за договором про надання юридичних послуг; рахунку на оплату №45 від 29.01.2021) із проханням стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1 576,50 грн.

У судовому засіданні 16.02.2021 за результатами заслуховування пояснень представників сторін по суті спору суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 16.02.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання 16.02.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

25.11.2019 між Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (за договором - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» (за договором - Покупець) укладено Договір №1361/20/1382 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти й оплатити паливно-мастильні матеріали (далі - Ресурси) на умовах, передбачених даним договором.

Згідно пункту 10.5. Договору строк його дії - до 24.11.2021.

Пунктом 3.1. Договору погоджено, що постачальник зобов`язується поставити Ресурси на умовах поставки, зазначених у специфікації, згідно із міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Як вбачається із специфікації до Договору №06/19 від 29.11.2019, відповідач зобов`язався передати Ресурси (дизельне паливо ДТ-3-К5 сорт F, в кількості 300 т), а позивач зобов`язався прийняти та оплатити дизельне паливо на суму 6 125 001,00 грн. без врахування ПДВ та при цьому сторонами погоджено термін поставки (з урахуванням внесених змін від 27.01.2020 до специфікації №06/19), який було встановлено до 15.02.2020.

Згідно специфікації до Договору №06/19 від 29.11.2019 вартість одиниці товару (1 тонни) без ПДВ становить 20 416,67 грн, ресурси постачаються залізничним транспортом на умовах поставки СРТ станція призначення покупця, у відповідності до міжнародних правил Інкотермс у редакції 2010 року.

На виконання умов договору позивач отримав від відповідача дизельне паливо ДТ-3-К5, сорт F (Код УКТЗЕД-) в кількості 59,893 т, що підтверджується актом приймання-передачі від 07.02.2020.

Факт оплати зі сторони позивача поставленого відповідачем дизельного палива в кількості 59,893 т згідно з виставленого відповідачем рахунку на оплату №9 від 07.02.2020 підтверджується платіжним дорученням № від 24.02.2020 на суму 1 467 378,74 грн.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначає, що кількість недопоставленого відповідачем згідно договору та специфікації дизельного палива з урахуванням 20% толеранса складає 180,107 т.

Відповідно до пункту 7.3. Договору у випадку порушення строків чи об`ємів поставки ресурсів постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 8% від вартості непоставлених у строк ресурсів.

Враховуючи те, що відповідачем не здійснено поставки решти дизельного палива відповідно до умов Специфікації №06/19 від 29.11.2019, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 294 174,82 грн неустойки на підставі пункту 7.3. Договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що позивач своєчасно не повернув відповідачу вагони, внаслідок чого відповідач був змушений зупинити поставку товару, а відтак підстав для нарахування штрафних санкцій немає, оскільки у діях відповідача відсутня вина як умова для застосування відповідальності за порушення зобов`язання, у зв`язку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (частина 1 статті 663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов специфікації до Договору №06/19 від 29.11.2019 ресурси постачаються залізничним транспортом на умовах поставки СРТ станція призначення покупця, у відповідності до міжнародних правил Інкотермс у редакції 2010 року. Строк поставки з урахуванням внесених змін від 27.01.2020 до специфікації №06/19 - до 15.02.2020.

Як підтверджується матеріалами справи, кількість поставленого відповідачем позивачу товару згідно специфікації становить 59,893 т, решта товару (180,107 т) згідно специфікації у строк до 15.02.2020 відповідачем не поставлена, що сторонами не заперечується.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як було вказано вище, у пункті 7.3. Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків чи об`ємів поставки ресурсів постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 8% від вартості непоставлених у строк ресурсів.

Враховуючи те, що відповідач не виконав своє зобов`язання з поставки усього товару згідно специфікації №06/19 від 29.11.2019 до Договору у строк, встановлений у специфікації з урахуванням внесених до неї змін від 27.01.2020, тобто до 15.02.2020, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача неустойки є обґрунтованими.

Згідно специфікації до Договору №06/19 від 29.11.2019 вартість одиниці товару (1 тонни) без ПДВ становить 20 416,67 грн, а відтак, розрахунок неустойки має наступний вигляд: 180,107 тонн х 20 416,67 грн (без ПДВ) = 3 677 185,18 грн без ПДВ (вартість недопоставленого товару). 3 677 185,18 грн х 8% = 294 174,82 грн без ПДВ (неустойка).

Таким чином, перевіривши розрахунок неустойки за прострочення відповідачем поставки товару, суд апеляційної інстанції доходить висновку про його арифметичну правильність.

Заперечуючи проти позову, відповідач у апеляційній скарзі посилається на порушення позивачем правил Інкотермс-2010 СРТ, які передбачають, що усі витрати, які пов`язані з товаром та виникли після поставки товару у визначене місце призначення, у тому числі в результаті несвоєчасного розвантаження вагонів покупцем, затримкою повернення порожніх вагонів, простоїв у місці призначення покладаються саме на покупця. Відповідач наголошує, що всупереч умов Договору позивач несвоєчасно здійснював розвантаження вагонів, в яких доставлялися ресурси, чим спричинив простій вагонів та затримку повернення порожніх вагонів та, відповідно, припинення поставки ресурсів.

Зазначені доводи скаржника не приймаються судом до уваги як підстава звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірного зобов`язання, з огляду на наступне.

Згідно із пунктом 3.1. Договору постачальник зобов`язується поставити Ресурси на умовах поставки, зазначених у специфікації згідно із міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Відповідно до пункту 4.1. Договору встановлено, що ціна на ресурси включає в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування та інші витрати Постачальника, які пов`язані із здійсненням поставки.

Дослідивши зміст укладеного сторонами Договору, колегія суддів зазначає, що його умовами не передбачений обов`язок покупця (позивача) нести будь-які види витрат, окрім плати за поставлені ресурси (пункт 1.1. Договору - покупець зобов`язаний прийняти та оплатити паливно-мастильні матеріали (ресурси) на умовах, передбачених цим Договором).

Розділом 5 Договору «Умови платежів» іншого також не встановлено (лише обов`язок покупця сплатити грошові кошти за поставлені ресурси).

Відповідно до умов Специфікації №06/19 від 29.11.2019 ресурси постачаються залізничним транспортом на умовах поставки СРТ станція призначення Покупця відповідно до міжнародних правил тлумачення комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року (пункти 1, 2 Специфікації).

Будь-яких додаткових обов`язків покупця зі сплати залізничного тарифу, плати за повернення порожніх вагонів, тарифу за понаднормовий простій вагонів або будь-яких інших додаткових платежів чи компенсацій на користь постачальника (відповідача) не передбачено.

У свою чергу, господарські відносини, що виникли у відповідача з організації перевезень залізничним транспортом, є окремими відносинами між відповідачем та перевізником (на відповідних правових підставах), тоді як правовідносини між позивачем та відповідачем в цьому спорі виникли лише на підставі умов Договору № 1361/20/1382 від 25.11.2019 з поставки ресурсів, а не будь-якого іншого договору.

Таким чином, твердження відповідача про те, що останній не здійснив поставку обумовленого обсягу ресурсів за Договором з вини позивача не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Умовами Специфікації №06/19 від 29.11.2019 до Договору, з урахуванням внесених до неї змін від 27.01.2020, сторони, керуючись вільним волевиявленням, чітко погодили строк поставки усього товару - до 15.02.2020. У подальшому сторони не вносили будь-яких змін до строків поставки товару, а відтак у відповідача були відсутні підстави для ухилення від виконання зобов`язань за договором у встановлений строк.

Посилання відповідача на затримку вагонів як підставу для відстрочки виконання зобов`язань є безпідставними, оскільки умови укладеного договору не ставлять в залежність від даних обставин строки поставки. Ризики господарської діяльності, прийняті відповідачем під час укладення договору, не є предметом розгляду даного спору.

На підтвердження своєї правової позиції щодо правомірності непоставки ресурсів відповідно до умов Договору відповідачем був поданий до суду першої інстанції фаховий висновок Торгово-промислової палати України від 12.11.2020 №3161/26.0-72.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неможливості прийняття судом до уваги вказаного висновку Торгово-промислової палати України як належного та допустимого доказу у справі, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

За приписами частин 1, 2 статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислові палати мають право: проводити за дорученням державних органів незалежну експертизу проектів нормативно-правових актів з питань економіки, зовнішньоекономічних зв`язків, а також з інших питань, що стосуються прав та інтересів підприємців; представляти і захищати законні інтереси торгово-промислової палати або за дорученням її членів їх інтереси; надавати за дорученням українських та іноземних юридичних і фізичних осіб послуги, пов`язані із захистом їх прав та інтересів, відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України; звертатися за дорученням осіб, права яких порушені, до Антимонопольного комітету України із заявами про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції; проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість; засвідчувати і видавати сертифікати про походження товарів, сертифікати визначення продукції власного виробництва підприємств з іноземними інвестиціями та інші документи, пов`язані із здійсненням зовнішньоекономічної діяльності. Торгово-промислова палата України та торгово-промислові палати України залучаються до надання експертних висновків про походження товарів в тих випадках, коли відповідно до міжнародних договорів України повноваження видачі сертифікатів походження товарів надані митному органу, якщо інше не визначено такими міжнародними договорами. Порядок надання експертних висновків встановлюється Кабінетом Міністрів України; здійснювати декларування зовнішньоторговельних вантажів у випадках, передбачених законом; організовувати міжнародні виставки, національні виставки іноземних держав і окремих іноземних фірм, забезпечувати підготовку і проведення виставок українських товарів в Україні та за її межами; організовувати семінари, конференції, ділові переговори з економічних питань за участю українських підприємців та іноземних фірм як в Україні, так і за н межами; укладати необхідні для виконання функцій палат зовнішньоекономічні та інші угоди з українськими та іноземними суб`єктами підприємницької діяльності, а також з окремими громадянами: видавати інформаційні, довідкові, рекламні та методичні матеріали з питань своєї діяльності, а також газети, журнали та інші друковані матеріали для забезпечення підприємницької діяльності; створювати, реорганізовувати і ліквідовувати підприємства та інші організації з метою виконання статутних завдань у порядку, встановленому законом; самостійно визначати методи здійснення своєї діяльності, встановлювати структуру, штатний розпис, чисельність працівників, форми і розміри оплати та матеріального стимулювання їхньої праці згідно з законодавством України; створювати за ініціативою учасників спору третейські суди відповідно до законодавства України, галузеві або територіальні комітети (ради) підприємців, цільові секції фахівців-консультантів; здійснювати інші повноваження, що не суперечать законодавству України. Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень є обов`язковими для застосування на всій території України.

Із наведеного випливає, що серед переліку прав торгово-промислових палат відсутнє право на надання експертних висновків, які стосуються тлумачення положень законодавства та договорів між сторонами, як і відсутні положення, що регулюють правовий статус фахових висновків торгово-промислових палат, який було надано відповідачем.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України: відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації; засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників); веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України.

Згідно частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 108 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону, аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, виходячи зі змісту наданого відповідачем фахового висновку Торгово-промислової палати України від 12.11.2020 №3161/26.0-72, останній не є висновком експерта у галузі права у розумінні статті 108 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не стосується роз`яснень норм іноземного права чи оцінки правовідносин з нерезидентами та окрім того, із даного висновку не вбачається наявність обізнаності експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також не вказано кваліфікацію особи, яка підписала висновок.

Водночас, як вбачається з фахового висновку, у ньому надається оцінка правовідносинам щодо припинення поставки за договором №1360/20 від 25.11.2019, який укладено між ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та ТОВ «Араз Оіл», а не за договором №1361/20/1382 від 25.11.2019, укладеним між ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» та ТОВ «Араз Оіл».

Таким чином, виходячи із наданих позивачем доказів та умов Договору і Специфікації №06/19 від 29.11.2019 (з урахуванням внесених до неї змін від 27.01.2020), вбачається факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки Ресурсів, а відповідачем, у свою чергу, не спростовано належними та допустимим доказами наявності підстав для звільнення його від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань з поставки товару (Ресурсів), що передбачена пунктом 7.3. Договору.

Враховуючи той факт, що відповідач у порушення норм діючого законодавства не виконав свої зобов`язання щодо обсягів поставки дизельного палива та не спростував ту обставину, що поставка обумовленого Договором обсягу ресурсів здійснена не була, суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку, що є підстави для застосування господарської санкції, передбаченої пунктом 7.3. Договору у вигляді сплати відповідачем неустойки у розмірі 294 174,82 грн, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Щодо заяви представника позивача про стягнення із відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу під час апеляційного перегляду справи у розмірі 1 576,50 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, у відзиві позивачем наведено попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат.

У подальшому 10.02.2021 та 15.02.2021 позивачем до Північного апеляційного господарського суду було подано дві аналогічні за змістом заяви про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження надання правової допомоги адвокатом Рабко Т.О. на суму 1 576,50 грн (копії договору про надання юридичних послуг №180329/АЗСТ від 29.03.2018; додаткової угоди №7/1 від 03.12.2018, додаткової угоди №34 від 01.10.2019, №179 від 02.07.2020, №218 від 15.10.2020 до договору про надання юридичних послуг №180329/АЗСТ від 29.03.2018; акту №3 приймання передачі наданих послуг від 29.01.2021 за додатковою угодою №179 від 02.07.2020; розрахунку винагороди приймання передачі наданих послуг за договором про надання юридичних послуг; рахунку на оплату №45 від 29.01.2021) із проханням стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1 576,50 грн.

Згідно частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат.

Матеріалами справи встановлено, що 29.03.2018 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога» був укладений договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018 зі строком дії до 31.12.2018, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу з питань, що виникають у процесі господарської діяльності клієнта в порядку та на умовах цього договору.

Строк дії договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018 продовжувався шляхом укладення додаткових угод №7/1 від 03.12.2018, №34 від 01.10.2019, №218 від 15.10.2020.

Згідно додаткової угоди №218 від 15.10.2020 строк дії договору до 31.12.2021.

Додатковою угодою №179 від 02.07.2020 сторони визначили порядок оплати юридичних послуг у спорі про стягнення з ТОВ «Араз Оіл» на користь ПрАТ «МК «Азовсталь» неустойки по договору від 25.11.2019 №1361/20/1382, погодивши види послуг і їх вартість.

У пункті 3.1. Додаткової угоди №179 від 02.07.2020 встановлено, що оплата послуг здійснюється протягом тридцяти календарних днів після підписання сторонами акту надання послуг (акту прийому-передачі наданих послуг) і отримання клієнтом рахунків від Адвокатського об`єднання.

На підтвердження того, що Рабко Т.О. є адвокатом у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №4984 від 28.02.2018. На підставі довіреності №01.02-18/8239 від 27.10.2020 ПрАТ «МК «Азовсталь» уповноважило адвоката Рабко Т.О. представляти інтереси клієнта у господарських судах.

Представником позивача надані суду акт №3 приймання передачі наданих послуг від 29.01.2021 за додатковою угодою №179 від 02.07.2020, розрахунок розміру винагороди (усна консультація клієнта, узгодження правової позиції (1 год) - 315,00 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу (4 години) - 1 261,00 грн), рахунок на оплату №45 від 29.01.2021, якими підтверджено факт надання позивачу юридичних послуг на суму 1 576,50 грн.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, відповідачем заяв про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суду не подавалось, а тому вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 576,50 грн підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/10949/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/10949/20 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Араз Оіл» (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, буд. 8, оф. 4; ідентифікаційний ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87505, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1; ідентифікаційний ) 1 576 (одну тисячу п`ятсот сімдесят шість) грн 50 коп витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/10949/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова