РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2021Справа № 910/20191/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСУКР-КОНСАЛТІНГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНО Універсал" про стягнення 26 371,39 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив про стягнення з відповідача 9 849,60 грн. основного боргу, 14 774,40 грн. штрафу передбаченого п.6.2 та п. 4.6 договору, 256,34 грн. інфляційних збитків, 237,75 грн. 3% річних, 1 253,30 грн. пені за договором оренди нежитлового приміщення №15/11-2019-П від 15.11.2019 року на підставі ст.ст. 16, 22, 525, 526, 549, 625 ЦК України та ст.ст. 20, 174, 193, 224, 231 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

Відповідач відзив на позов не надав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "РОСУКР-КОНСАЛТІНГ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНО Універсал" (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №15/11-2019-П від 15.11.2019 року (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування на умовах оренди нерухоме майно, яким є підвальне приміщення №4-П, загальною площею 43,2 м. кв. що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Западинська, будинок №9-А (далі - приміщення) згідно поверхового плану, який є невід`ємною частиною цього договору.

Строк оренди 12 місяців з дати приймання приміщення за актом приймання-передачі (п. 2.5. договору).

Згідно із п.3.4 договору орендар сплачує суму орендної плати щомісячно, за поточний місяць, в безготівковій формі в національній валюті України - гривні, не пізніше 5 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 3.2. договору вартість орендної плати приміщення №4 встановлюється в розмірі 114 грн. за 1 метр квадратний у місяць. А саме 4 924,80 грн. в місяць.

Актом приймання-передачі приміщення від 18.11.2019 року, підтверджується факт передачі позивачем відповідачеві в оренду приміщення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, за період з січня 2020 року по лютий 2020 року за відповідачем утворилась заборгованість по орендних платежах за договором у загальному розмірі 9 849,60 грн.

Таким чином, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з надання відповідачеві в оренду приміщення відповідно до умов договору, а відповідач, у свою чергу, не виконав взяті на себе зобов`язання зі сплати орендних платежів відповідно до умов договору та має перед позивачем заборгованість в сумі 9 849,60 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9 849,60 грн. основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9 849,60 грн. штрафу передбаченого п.6.2 договору, 4 924,80 грн. штрафу передбаченого п. 4.6 договору та 1 253,30 грн. пені.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Як передбачено п.п. 4.6, 6.2 договору орендар зобов`язаний письмово повідомити орендодавця, не пізніше ніж за два календарних місяці, про бажання достроково припинити дію даного договору. У випадку порушення, орендар зобов`язаний протягом 10 календарних днів сплатити на користь орендодавця штраф у розмірі 100% місячної орендної плати, яка випливає з умов даного договору. У випадку несвоєчасного внесення орендарем орендної плати та, крім причин, що не залежать від волі орендаря, він сплачує орендодавцю за його вимогою штраф в розмірі 200% місячної орендної плати.

Позовні вимоги в частині стягнення 14 774,40 грн. штрафу передбаченого п.6.2 та п. 4.6 договору також підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

При цьому суд приймає до уваги, що договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», положеннями якого встановлено, що за прострочення платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.1. роз`яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/293 від 29.04.1994 р., якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, пеня стягненню не підлягає, за винятком випадків, коли розмір пені встановлений чинними актами законодавства.

Таким чином, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).

Проте, в договорі оренди нежитлового приміщення №15/11-2019-П від 15.11.2019 року відсутній пункт, який містить умови щодо нарахування пені, у зв`язку з чим в позові в частині стягнення пені з відповідача у розмірі 1 253,30 грн. слід відмовити.

Також, позивач просив стягнути з відповідача 256,34 грн. інфляційних втрат та 237,75 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вищезазначеного, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню, за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНО Універсал" (вул.Шовковична 18, м.Київ, 01024, код 42934714) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСУКР-КОНСАЛТІНГ" (вул. Малиновського, буд. 7-А, кв. 253, м.Київ, 04212, код 33597169) 9 849 (дев`ять тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 60 коп. суми основного боргу, 14 774 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 40 коп. штрафу, 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 34 коп. інфляційних втрат, 237 (двісті тридцять сім) грн 75 коп. 3% річних, 2002 (дві тисячі дві) грн. 10 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 01.03.2021р.

Суддя С.О. Чебикіна