ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3654/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,

секретар судового засідання Овчар А.С.

розглянувши справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Єгаз-Рітейл (вул. Михайла Грушевського, 39 Е, м. Одеса, 65031)

до відповідача: Сільськогосподарського підприємства Векка у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Аграрна, 1А, смт Доброслав, Лиманський район, Одеська обл., 67500)

про стягнення 132555,49 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Ковачов О.М.;

від відповідача: Бороденко М.С.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Єгаз-Рітейл звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського підприємства Векка у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 132555,49 грн, з яких: 119307,20 грн основного боргу; 9596,72 грн пені, 2219,89 грн 3% річних та 1431,68 грн інфляційних втрат.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу нафтопродуктів від 15.11.2016 №54 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за переданий позивачем товар.

01.02.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов (а.с.69-73, т.1), в якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 3% річних в сумі 2219,89 грн, зазначивши, що одночасне стягнення з відповідача пені та 3% річних буде мати наслідком подвійного притягнення відповідача до відповідальності за одне й те саме правопорушення, що не відповідає змісту ст.61 Конституції України.

22.02.2021 відповідачем у судовому засіданні було подано письмові доповнення до відзиву (а.с.83-85, т.1), в яких останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 9596,72 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Крім цього, у судовому засіданні 22.02.2021 відповідач подав суду заяву про часткове визнання позову в частині вимог про стягнення з відповідача 119307,20 грн основного боргу, 2219,89 грн 3% річних та 1431,68 грн інфляційних нарахувань (а.с.82, т.1).

Під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги повністю підтримав, а відповідач, в свою чергу, підтримав позицію, викладену у заяві про визнання позову та доповненнях до відзиву.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Єгаз-Рітейл було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3654/20; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті призначити на « 21» січня 2021 о 15год.45хв.

21.01.2021 судом було протокольно ухвалено оголосити перерву у судовому засіданні до « 11» лютого 2021 о 15год.00хв., про що позивача було повідомлено під розписку, а відповідача шляхом направлення відповідної ухвали в порядку ст.120 ГПК України.

11.02.2021 судом було проголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до « 22» лютого 2021 о 12год.00хв., про що представника відповідача було повідомлено під розписку, а позивача шляхом направлення відповідної ухвали в порядку ст.120 ГПК України.

У судовому засіданні 22.02.2021 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

15.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю Єгаз-Рітейл (продавець) та Сільськогосподарським підприємством Векка у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів №54 (а.с.9, т.1), згідно з п.1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю - газ скраплений (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та сплатити вартість вказаного товару, згідно з заявками покупця на його передачу.

Відповідно до п.2.1. договору покупець надає продавцю заявку на покупку партії товару, де зазначає кількість товару. На підставі заявки покупця протягом 1 дня продавець видає рахунок на оплату замовленої партії товару. Купівля-продаж товару за цим договором здійснюється партіями на умовах відстрочки платежу протягом 14 днів від дати підписання покупцем накладної на отримання партії товару.

Згідно з п.п.2.2.1. п.2.1. договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання продавцем та покупцем накладної на отримання товару. Ризик випадкової гибелі товару несе продавець у весь час знаходження товару на схові у останнього.

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.п.6.3., 6.4. договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не довше ніж до 31.12.2017 р. Якщо жодна із сторін за один місяць до дати припинення дії договору письмово не заявить про свій намір не продовжувати подальшу дію цього договору, договір вважається пролонгованим на той же строк та на умовах, передбачених цим договором.

В жовтні 2018 року на виконання умов вищевказаного договору позивач продав відповідачу товар на загальну суму 157990,00 грн, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними: від 08.10.2018 №1118 на суму 41470,00 грн; від 16.10.2018 №1150 на суму 85020,00 грн; від 16.10.2018 №1151 на суму 15500,00 грн; від 24.10.2018 №1187 на суму 16000,00 грн, а також відповідними рахунками позивача (а.с.10-17, т.1).

Як пояснює позивач та вказане визнається відповідачем, в рахунок оплати проданого позивачем товару за вищевказаними накладними відповідач всього сплатив на користь позивача кошти в сумі 38682,80 грн.

28.02.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію від 27.02.2020 за №27/02-20 (а.с.18-21, т.1), в якій вимагав від відповідача сплатити заборгованість за договором, яка станом на день направлення претензії становила 126707,20 грн, а також нараховані позивачем штрафні санкції в розмірі 9758,74 грн.

У відповідь на вищевказану претензію відповідач звернуся до позивача з листом (а.с.22, т.1), в якому просив розглянути пропозицію щодо погашення заборгованості у сумі 126707,20 грн згідно визначеного у листі графіку: до 21.04.2020 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.05.2020 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.06.2020 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.07.2020 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.08.2020 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.09.2020 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.10.2020 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.11.2020 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.12.2020 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.01.2021 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.02.2021 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.03.2021 - 9746 (дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп; до 21.04.2021 - 9755 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 коп.

Позивач у відповіді на вищевказаний лист (а.с.23, т.1) погодив відповідачу запропонований графік погашення заборгованості в розмірі 126707,20 грн, повідомивши одночасно, що у випадку невиконання відповідачем цього графіку та прострочення сплати чергового платежу понад 3 банківські дні, ТОВ «Єгаз-Рітейл» залишає за собою право звернутись до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості та суми штрафних санкцій, а також віднесення на підприємство відповідача усіх витрат, пов`язаних з поданням позову.

Далі, відповідач звернувся до позивача з листом від 04.05.2020 №1/4 (а.с.24, т.1), в якому просив тимчасово звільнити відповідача від зобов`язання по сплаті заборгованості згідно погодженого між сторонами графіку, у зв`язку з форс-мажорними обставинами, викликаними введенням на території України карантину.

Як було встановлено судом під час розгляду справи з пояснень позивача, останній не погодив відповідачу відстрочення виконання зобов`язання згідно вищевказаного листа. Вказане також не спростовано відповідачем.

З врахуванням вищевикладеного судом встановлено, що станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу нафтопродуктів від 15.11.2016 №54 становить 119307,20 грн, що визнається обома сторонами.

Звертаючись до господарського суду з позовом до відповідача позивач, окрім основного боргу в розмірі 119307,20 грн, також нарахував та заявив до стягнення з відповідача 9596,72 грн пені, 2219,89 грн 3% річних та 1431,68 грн інфляційних втрат. Нарахування сум пені та 3% річних позивачем здійснено за період з 21.04.2020 по 03.12.2020, а інфляційних нарахувань за період травень 2020 жовтень 2020 (а.с.3-4, т.1).

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Вказане цілком кореспондується з положеннями статті 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позиція суду

Під час розгляду справи судом встановлений факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором купівлі-продажу нафтопродуктів від 15.11.2016 №54 в сумі 119307,20 грн, а отже позов позивача в цій частині позовних вимог належить задовольнити.

У зв`язку з тим, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за фактично отриманий від позивача товар суперечить вищевказаним нормам права та договору, позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування. Перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок відсотків річних та інфляційних нарахувань, який визнається відповідачем, суд встановив його вірність та обґрунтованість, а отже в цій частині вимог позивача позов також слід задовольнити.

Водночас, вирішуючи питання щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 9596,72 грн, суд зазначає про таке.

Так, в п. 2.1. постанови від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» Пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між цим, положеннями статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачений обов`язок платників грошових коштів сплачувати на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а також визначено, що такий розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Приймаючи до уваги, що умовами договору купівлі-продажу нафтопродуктів від 15.11.2016 №54 сторонами не було погоджено обов`язок відповідача сплачувати пеню внаслідок прострочення зобов`язання та сторонами та не було визначено розмір і базу нарахування пені, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 9596,72 грн. Крім цього, суд зауважує про недоведеність позивачем обставини, що обов`язок та умови сплати пені у спірних відносинах визначено певним законодавчим актом.

З врахуванням вищевикладеного, позов Товариства з обмеженою відповідальністю Єгаз-Рітейл до Сільськогосподарського підприємства Векка у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача 119307,20 грн основного боргу, 2219,89 грн 3% річних та 1431,68 грн інфляційних втрат.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах: що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог та з відповідача слід стягнути на користь позивача 1949,82 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського підприємства Векка у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Аграрна, 1А, смт Доброслав, Лиманський район, Одеська обл., 67500, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Єгаз-Рітейл (вул. Михайла Грушевського, 39 Е, м. Одеса, 65031, ) основний борг в сумі 119307 /сто дев`ятнадцять тисяч триста сім/грн 20 коп, 3% річних в сумі 2219 /дві тисячі двісті дев`ятнадцять/грн 89 коп, інфляційні нарахування в сумі 1431 /одну тисячу чотириста тридцять одну/грн 68 коп та судовий збір в сумі 1949 /одну тисячу дев`ятсот сорок дев`ять/грн 82 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено 01 березня 2021 р.

Суддя Д.О. Бездоля