РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021Справа № 910/20768/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго - Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 41 855,23 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 41 855,23 грн. із яких: 33 017,15 грн. - інфляційні втрати, 8 838 грн. 08 коп. - 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №53-129-01-19-01770 від 15.02.2019 року в частині розрахунку за поставлений позивачем товар.

Ухвалою суду від 30.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/20768/20, ухвалено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 та на та адресу відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", а саме: 01054, м. Київ, вул. І. Франка, 31.

Дану ухвалу отримав представник відповідача 11.01.2021, представник відокремленого підрозділу - 11.01.2021.

26.01.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти розрахунку втрат від інфляції. Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір 3% річних.

05.02.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій він підтримує позовні вимоги та надає новий розрахунок інфляційних та 3% річних. Проти задоволення клопотання про зменшення розміру 3% річних заперечує.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

15.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" (постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) був укладений договір поставки № 53-129-01-19-01770 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити світлі нафтопродукти (далі - продукція) виробництва ВАТ "Мозирський НПЗ", АТ, АТ "Сизранський НПЗ", РФ. Філія ПАТ АНК «Башнефть», «Башнефть - Уфанефтехим» РФ для ВП Запорізька АЕС» ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з п. 1.2 договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікації (далі - специфікація), яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. договору, сума договору складає 3 798 238,06 грн., у тому числі ПДВ 20% - 633 039,68 грн. Ціна за одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в Специфікаціях.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. договору, покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в специфікаціях, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата поставленої продукції за специфікаціями здійснюється покупцем за кожну партію, що поставляється протягом 10 робочих днів від дати підписання акту приймання - передачі поставленої продукції.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що строк поставки продукції зазначений в специфікації. За погодженням з покупцем (вантажоодержувачем) допускається поставка партіями.

Відповідно до п. 5.4 договору, датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Згідно з п. 6.1.1., 6.1.2 договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції; приймати поставлену продукцію у відповідності до умов договору.

Відповідно до п. 6.3.1. договору, постачальник зобов`язаний забезпечити поставку продукції у строки, встановлені договором.

Відповідно до п. 6.4.1. договору, постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлену продукцію.

Відповідно до п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та договором.

Відповідно до п. 10.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію.

Відповідно до п. 10.3. договору, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії, та виконання діючих зобов`язань.

Додатком №1 (Специфікацією № 1) до договору № 53-129-01-19-01770 від 15.02.2019 визначено найменування, вартість та термін поставки продукції. Загальну вартість продукції визначено в розмірі 3 978 238,06 грн. в т.ч. ПДВ. Поставка продукції здійснюється до 01.03.2019 у строк - протягом 10 робочих днів з моменту укладання договору.

До матеріалів справи додано акти приймання - передачі ТМЦ №1028 від 01.03.2019, акт приймання - передачі № ТМЦ 1027 від 01.03.2019, акт приймання - передачі № ТМЦ 1007 від 28.02.2019, акт приймання - передачі ТМЦ №1006 від 28.02.2019, акт приймання - передачі ТМЦ №988 від 27.02.2019, відповідно до яких позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію вартістю 3 775 242,06 грн., в т.ч. ПДВ.

Однак, суд не може погодитись із твердженням позивача про те, що дані акти підписані саме в ці дати, з огляду на таке.

Відповідно д п. 5.10 договору право власності на продукцію набувається покупцем (відповідачем) з моменту успішного проходження вхідних контролів, що підтверджується відповідними актами та ярликом на придатну продукцію. Належне виконання позивачем свого зобов`язання щодо поставки продукції відповідної якості та кількості підтверджується підписанням сторонами акту приймання - передачі продукції.

З урахуванням даного пункту договору вбачається, що відповідач (покупець) підписує акти приймання-передачі тільки після проведення вхідних контролів, що підтверджуються відповідними актами та ярликом на придатну продукцію.

Відповідачем надані належні та допустимі докази, що вхідні контролі поставлена продукція за договором пройшла 05.03.2019, що підтверджується відповідними актами та ярликами на продукцію, а саме:

- акт від 05.03.2019 № 94, ярлик від 05.03.2019 № 94 (акт приймання-передачі ТМЦ від 01.03.2019 № 1028);

- акт від 05.03.2019 № 95, ярлик від 05.03.2019 № 95 (акт приймання-передачі ТМЦ від 01.03.2019 № 1027);

- акт від 05.03.2019 № 90, ярлик від 05.03.2019 № 90 (акт приймання-передачі ТМЦ від 28.02.2019 № 1007);

- акт від 05.03.2019 № 89, ярлик від 05.03.2019 № 89 (акт приймання-передачі ТМЦ від 28.02.2019 № 1006);

- акт від 05.03.2019 № 86, ярлик від 05.03.2019 № 86 (акт приймання-передачі ТМЦ від 27.02.2019 № 988).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що акти акти приймання - передачі ТМЦ №1028 від 01.03.2019, акт приймання - передачі № ТМЦ 1027 від 01.03.2019, акт приймання - передачі № ТМЦ 1007 від 28.02.2019, акт приймання - передачі ТМЦ №1006 від 28.02.2019, акт приймання - передачі ТМЦ №988 від 27.02.2019, відповідно до яких позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію вартістю 3 775 242,06 грн., в т.ч. ПДВ, фактично підписані 06.03.3019.

До матеріалів справи додано довідку відділення Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк", "Регіональний центр в м. Київ" № КІЕ - 07.8/2179 від 23.07.2019. В даній довідці надано інформацію про надходження коштів на рахунок № НОМЕР_1 ТОВ "Манго - груп" від ВП "Атомкомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом" за період з 01.01.2018 по 16.05.2019. Відповідно до даної довідки, відповідач перерахував грошові кошти позивачу за поставлену продукцію: за актом приймання - передачі № ТМЦ 1007 було сплачено 10.04.2019 - 767 500,00 грн. та 16.04.2019 в сумі 206 926,56 грн.; за актом приймання - передачі № ТМЦ 1006 було сплачено 16.04.2019 - 806 847,68 грн., за актом приймання - передачі № ТМЦ 988 було сплачено 16.04.2019 - 323 405,37 грн.; за актом приймання - передачі № ТМЦ 1027 було сплачено 16.04.2019 - 697 859,26 грн., за актом приймання - передачі № ТМЦ 1028 було сплачено 16.04.2019 - 972 703,31 грн.

Таким чином відповідач у повному обсязі оплатив вартість поставленого товару за вищезазначеними актами 16.04.2019.

З долучених до матеріалів справи доказів суд дійшов висновку, що відповідач порушив свої зобов`язання зі своєчасної оплати поставленої позивачем продукції.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором передбачено відстрочення оплати товару на 10 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі. Отже товар, прийнятий по актам приймання - передачі ТМЦ №1028, ТМЦ 1027, № ТМЦ 1007, ТМЦ №1006, ТМЦ №988 товар 06.03.2019 мав бути оплачений і не пізніше 31.05.2019 (прострочення з 01.06.2019), товар поставлений 20.05.2019 мав бути оплачений не пізніше 21.03.2019 (прострочення з 22.03.2019).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач обумовлений договором товар оплатив з порушенням строку - 03.07.2019, 12.07.2019 та 16.07.2019 відтак допустив прострочення грошового зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Вказана позиція також викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19 та спростовує заперечення відповідача, викладені у відзиві.

Суд перевірив розрахунок втрат від інфляції, здійснений позивачем, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині частково в сумі 30 077,42 грн.

Судом було виконано перерахунок нарахованих позивачем 3% річних. Згідно перерахунку суду сума 3% річних підлягає стягненню в розмірі 7 378,85 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних та 3% річних суд відмовляє з урахуванням вище викладеного.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Суд відзначає, що передбачення у договорі обов`язку сторони звертатись до боржника з претензією, не обмежує право кредитора звернутись за захистом свого права до суду та не спростовує обов`язок відшкодувати контрагенту втрати, що виникли внаслідок прострочення грошового зобов`язання.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд відзначає наступне.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає про те, що матеріли справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок не поставки продукції.

Проте, сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав зменшення розміру штрафу, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру штрафу.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго - груп" (місцезнаходження: 01010, м. Київ, Хрестовий провулок, будинок 2, офіс 405, ) 3% річних в розмірі 7 378 грн. 85 коп., 30 077 грн. 42 коп. інфляційних та 1881 грн. 08 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03.03.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко