ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 справа № 914/1191/20

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , м.Львів

до відповідача-1: ОСОБА_2 , м.Львів

до відповідача-2: ОСОБА_3 , м.Львів

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів 1, 2: Приватного підприємства «Продукти-Каргіл», с.Утішків, Буський район, Львівська область

про 1). Визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав).

2). Припинення між відповідачами правовідносин, що виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав).

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Котягін А.С.- адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 3800/10 від 20.11.2008 р., ордер серія КС №368797 від 02.07.2020 р.);

від відповідача-2: Кушнір Т.В. - адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №001457 від 02.05.2019 р.; довіреність б/н від 12.08.2020 р.);

від третьої особи: не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1 ОСОБА_2 до відповідача-2 ОСОБА_3 про 1) Визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) Приватного підприємства «Продукти-Каргіл» від 21.09.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2). Припинення між відповідачами 1, 2 будь-яких правовідносин, що виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) Приватного підприємства «Продукти-Каргіл» від 20.09.2018 року.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Ухвалою від 25.11.2020 р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі, призначити справу до судового розгляду по суті на 14.12.2020 р.

Судове засідання призначене на 14.12.2020 р. не відбулося у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Сухович Ю.О.

Ухвалою від 12.01.2021 р. суд призначив розгляд справи по суті на 10.02.2021 р.

Представник позивача в судове засідання 10.02.2021 р. для розгляду справи по суті не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з наявністю ознак захворюваності.

Представник відповідача-1 в судове засідання з`явився, заяви, клопотання не подавав, категорично заперечив проти задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, просив відмовити у його задоволенні. При цьому зазначив, що представник позивача не подав доказів наявності захворювання, а його явка не визнавалась обов`язковою.

Представник відповідача-2 в судове засідання 10.02.2021 р. для розгляду справи по суті з`явилася, заяви, клопотання не подавала. Категорично заперечила проти задоволення клопотання представника позивача, просила відмовити у його задоволенні з тих же підстав, що наводив представник відповідача-1. Крім того, зазначила, що подібне клопотання подається представником позивача не вперше, що свідчить про зловживання процесуальними правами.

Третя особа явки повноважного представника в для розгляду справи по суті не забезпечила. Заяви, клопотання від третьої особи станом на дату та час проведення судового засідання до суду не надходили.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи по суті, суд дійшов висновку відсутності підстав для його задоволення. При цьому суд виходив з наступного.

Підстави відкладення розгляду справи по суті викладено у ст.202 ГПК України.

Так, згідно ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Перелік підстав для відкладення розгляду справи по суті викладено у ч.2 ст.202 ГПК України. Так, зокрема, підставами для відкладення розгляду справи по суті є:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Згідно п.2 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що клопотання такого змісту подається представником позивача не вперше (подавались 18.08.2020 р., 12.10.2020 р.), відсутні докази наявності ознак захворювання, явка учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті справи, відтак, суд не вбачає підстав для його задоволення.

Представники відповідачів проти позовних вимог заперечили, просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзивах.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 10.02.2020 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 набула корпоративні права Приватного Підприємства «Продукти-Каргіл» (, місцезнаходження: 80561, Львівська область, Буський район, село Утішків, вулиця Буська, будинок 1 Б), на підставі договору купівлі-продажу укладеного 06.09.2016 р. з ОСОБА_3 .

З моменту прийняття та реєстрації корпоративних прав в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 , при керівництві директора ОСОБА_4 , стала одноосібним власником ПП «Продукти-Каргіл». Будь-які інші особи прав щодо управління та розпорядження майном, корпоративними правами ПП «Продукти-Каргіл» не мали.

Шляхом доступу до відомостей Міністерства юстиції України, 23.02.2020 року ОСОБА_1 , стало відомо про прийняття Міністерством юстиції України наказу № 345/5 від 03.02.2020 р., яким скаргу ОСОБА_2 в особі адвоката Котягіна А.С. з доповненнями задоволено у повному обсязі та скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань реєстраційні дії щодо ПП «Продукти-Каргіл», а саме від 09.10.2019 року № 4000693 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи № 4000693 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», № 6000693 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» та № 7000693 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведені державним реєстратором КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р.; від 08.11.2019 року № 1000693 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведену державним реєстратором Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Фенчин Вірою - Яриною Володимирівною.

В ході оскарження вищезгаданого наказу, ОСОБА_1 з`ясувала, що ОСОБА_2 , звертаючись до Міністерства юстиції України із заявою про скасування реєстраційних дій посилалася на те, що вона є власником корпоративних прав ПП «Продукти-Каргіл» на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2018 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 вважає, що договір купівлі-продажу від 20.09.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , повинен бути визнаний недійсним, як такий, що суперечить Цивільному кодексу України, Господарському кодексу України та не був направлений на реальне настання обумовлених ним обставин. Вказаний договір укладений поза волею законного власника ПП «Продукти-Каргіл» - ОСОБА_1 .

Посилаючись на положення ст.ст. 203, 204, 215 ЦК України позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) ПП «Продукти-Каргіл» від 21.09.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Припинити між відповідачами 1, 2 будь-які правовідносини, що виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) ПП «Продукти-Каргіл» від 20.09.2018 року.

Позиція відповідача-1.

Відповідач-1 заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, поданому представником.

Зокрема зазначив, що ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 жодних угод про відчуження своїх часток з ОСОБА_1 не укладали, у зборах власників з цього приводу участі не приймали, довіреностей на право розпорядження своєю часткою не надавали. Директор ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_5 не надавав печатку підприємства для оформлення нової редакції статуту, збори учасників не скликав, зміни в Єдиний державний реєстр не вносив, реєстраційних карток (заяв) не підписував.

Підтвердженням того, що ОСОБА_1 на підставі підроблених документів намагається заволодіти корпоративними правами ПП «Продукти-Каргіл», є: нотаріально засвідчені заяви ОСОБА_2 та директора ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_5 .

Відповідач-1 посилається на те, що висновками судових експертиз № 6/702 від 22.10.2019 р. та № 6/901 від 11.01.2019 р. проведених судовими експертами Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру встановлено, що відбитки печатки (у рішенні № 2/16 від 09.08.2016 р; у довіреності від 10.08.2016 р., виданій директором ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ; у договорі купівлі-продажу корпоративних прав від 09.08.2016, укладеному ОСОБА_2 з ОСОБА_3 ; у довіреності від 07.09.2016 р., виданій директором ПП «Продукти- Каргіл» ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ; у рішенні № 3/16 від 06.09.2016 р.; у договорі купівлі-продажу корпоративних прав від 06.09.2016 р., укладеному ОСОБА_3 з ОСОБА_1 ) - нанесені не круглою печаткою ПП «Продукти-Каргіл». експериментальні зразки якої надані для порівняльного дослідження. Підписи ОСОБА_3 (у рішенні № 2/16 від 09.08.2016 р.; у договорі купівлі-продажу корпоративних прав від 09.08.2016 р., укладеному ОСОБА_2 з ОСОБА_3 ; у новій редакції статуту; у договорі купівлі-продажу корпоративних прав від 06.09.2016 р., укладеному ОСОБА_3 з ОСОБА_1 ) - виконані не ОСОБА_3 підпис ОСОБА_5 (у довіреності від 10.08.2016 р., виданій директором ПП «Продукти Каргіл» ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ) - виконаний не ОСОБА_5 ; підписи ОСОБА_2 (у договорі купівлі-продажу частки від 09.08.2016 р., укладеному ОСОБА_2 з ОСОБА_3 ) - виконані не ОСОБА_2 .

Відповідач-1 стверджує про рейдерське захоплення у 2016 р. та у 2019 р. ОСОБА_1 корпоративних прав ОСОБА_2

02.03.2002 р. державним реєстратором Буської РДА Львівської області здійснено державну реєстрацію нової редакції статуту ПП «Продукти-Каргіл», відповідно до якого учасниками підприємства стали: - ОСОБА_2 - 50 % статутного капіталу; ОСОБА_3 - 50 % статутного капіталу.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.08.2016 р. ОСОБА_2 стало відомо, що вона вже не є учасником ПП «Продукти-Каргіл».

Державну реєстрацію змін до установчих документів було здійснено у іншому регіоні (що чинним на той час законодавством не дозволялось) - державним реєстратором Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації Яценко Тетяною Яківною.

Реєстраційну дію від 10.08.2016р. вчинену вищевказаним державним реєстратором скасовано наказом заступника Міністра юстиції з питань держреєстрації від 29.09.2016р. за № 2822/5.

Наказом заступника Міністра юстиції з питань держреєстрації від 31.10.2016р. за № 3096/5 скасовано реєстраційні дії від 08.09.2016.

В листопаді 2016 р. відомості про законного власника ( ОСОБА_2 та директора ОСОБА_5 були поновлені в ЄДР, відомості про ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були видалені з ЄДР.

19.09.2018 р. ОСОБА_2 придбала частку ОСОБА_3 50% та стала єдиним власником ПП «Продукти-Каргіл».

09.10.2019 р. власником ПП «Продукти-Каргіл», на підставі підроблених договору купівлі-продажу від 06.09.2016 р. та протоколу зборів з використанням підробленої печатки, знову зареєтровано ОСОБА_1 .

Вищевказані реєстраційні дії були скасовані 03.02.2020 р. наказом Міністра юстиції України № 345/5. 05.02.2020 р. внесено зміни до наказу № 345/5 від 03.02.2020.

На початку 2020 р. відомості про законного власника - ОСОБА_2 та директора ОСОБА_5 були поновлені в ЄДР, відомості про ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були видалені з ЄДР.

Станом на вересень 2020 року в Слідчому управлінні Головного управління Національної поліції у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0000570 за фактом вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими особами; протиправного заволодіння майном ПП «Продукти-Каргіл» підробки документів та печаток; легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.

З огляду на вказане, відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позиція відповідача-2

Відповідач-2 заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, поданому представником.

Зокрема зазначив, що станом на дату реєстрації ПП «Продукти-Каргіл» 02.02.2012 р. учасниками (засновниками) підприємства стали: ОСОБА_2 з часткою 50% та ОСОБА_3 з часткою 50%.

10.08.2016р. було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи у іншому регіоні - за № 6000693 ОСОБА_11 , державним реєстратором Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно яких власником ПП «Продукти-Каргіл» став ОСОБА_3 із часткою 100%.

Після вчинення реєстраційної дії від 10.08.2016р., державним реєстратором Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Яценко Т.Я. було здійснено ще дві реєстраційні дії: державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 08.09.2; зміна складу або інформації про засновників (власником ПП «Продукти-Каргіл» було зареєстровано ОСОБА_1 ); внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; 08.09.2; зміна керівника (директором ПП «ПродуктиКаргіл» замість ОСОБА_5 став ОСОБА_4 ).

При цьому ОСОБА_3 не вчиняв жодних правочинів спрямованих на зміну складу учасників ПП «Продукти-Каргіл».

У зв`язку із рейдерським захопленням підприємства, учасник підприємства ОСОБА_2 звернутись в Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

29.09.2016 р. заступник Міністра юстиції з питань державної реєстрації видав наказ № 2822/5 яким у повному обсязі задоволив скаргу ОСОБА_2 щодо ПП «Продукти-Каргіл».

За результатами розгляду скарги, на підставі наказу від 29.09.2016 року, були скасовані три незаконні реєстраційні дії, проведені 10.08.2016 р.

В листопаді 2016р. відомості про законного власника ( ОСОБА_2 ) та директора ( ОСОБА_5 ) були поновлені у ЄДР; відомості про ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були видалені з ЄДР.

Станом на 19.09.2018 р. учасниками ПП «Продукти-Каргіл» були ОСОБА_2 (50 % статутного капіталу) та ОСОБА_3 (50 % статутного капіталу), директором ПП «Продукти-Каргіл» був ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 ніколи не була законним власником ПП «Продукти-Каргіл», а ОСОБА_4 - не був керівником підприємства.

19.09.2018 р. ОСОБА_3 продав свою частку у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_2 про що укладено договір купівлі продажу частки в статутному капіталі (корпоративних прав); підписано акт приймання-передачі частки у статутному капіталі; протокол загальних зборів власників підприємства №1/18 від 19.09.2018 р. , а 20.08.2018 р. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів.

Представник відповідача-2 стверджує, що ОСОБА_3 не підписував договір від 06.09.2016 р., не відчужував свою частку у статутному капіталі ПП «Продукти Каргіл» на користь ОСОБА_1 . Більше того, не міг продати ОСОБА_1 100% у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл», оскільки володів станом на 06.09.2016 р. часткою у розмірі 50%.

Посилання позивача на договір купівлі-продажу корпоративних прав від 06.09.2016 р. не може братись судом до уваги, оскільки такий договір не був укладений.

Щодо підстав недійсності договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі (корпоративних прав) ПП «Продукти Каргіл» представник відповідача-2 зазначив наступне.

Твердження позивача, що договір від 19.09.2018 року не був направлений на реальне настання обумовлених ним обставин не заслуговує на увагу, оскільки підтвердженням передачі частки (корпоративних прав) є нотаріально посвідчений акт приймання-передачі. Реальність настання своїх намірів учасники ПП «Продукти- Каргіл» зафіксували в нотаріально посвідченому протоколі №1/18 від 19.09.2018 р. Отже, спрямування оскаржуваного договору на реальне настання обумовлених ним наслідків підтверджено документально.

ОСОБА_1 ніколи не була власником корпоративних прав ПП «Продукти-Каргіл», зміна складу засновників (учасників) належним чином внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». З огляду на вказане, позивач не довів яке саме право порушено, про захист якого він звернувся до суду, в чому полягає порушення цього права та яким чином права та охоронювані законом інтереси позивача будуть поновлені у випадку задоволення позову.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження права ОСОБА_1 на частку в статутному капіталі ПП «Продукти- Каргіл», а договір від 06.09.2016 р. не є належним доказом, оскільки ОСОБА_3 не підписував його. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо ОСОБА_1 . Відтак, будь-які права на частку в статутному капіталі ПП «Продукти Каргіл» є лише припущенням позивача та не можуть братися судом до уваги.

Таким чином, на думку представника відповідача-2, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Позиція третьої особи.

Третя особа у встановлений судом строк не надала пояснення на позовну заяву.

Обставини встановлені судом.

ПП «Продукти-Каргіл» (ідентифікаційний код 33805450) зареєстроване державним реєстратором Буської районної державної адміністрації Львівської області 07.10.2005 р., місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

02.02.2012 р. учасниками ПП «Продукти-Каргіл» стали: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з часткою, що складає 50 % статутного капіталу та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) з часткою, що складає 50% статутного капіталу.

Позивач зазначає, що 06.09.2016 р. між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав на ПП «Продукти-Каргіл» (надалі по тексту - договір від 06.09.2016 р.).

Позивач стверджує, що з моменту прийняття та реєстрації корпоративних прав в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 , при керівництві директора ОСОБА_4 , стала одноосібним власником ПП «Продукти-Каргіл». Будь-які інші особи прав щодо управління та розпорядження майном, корпоративними правами ПП «Продукти-Каргіл» не мали.

23.02.2020 р. ОСОБА_1 стало відомо про прийняття Міністерством юстиції України наказу № 345/5 від 03.02.2020 р., яким скаргу від 23.10.2019 р. ОСОБА_2 в особі адвоката Котягіна А.С. з доповненнями від 11.11.2019 р. № 6/ПК від 14.11.2019 р. № 9/ПК, від 05.12.2019 р. № 12/ПК, від 06.12.2019 р. № 13/ПК задоволено у повному обсязі та скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань реєстраційні дії щодо ПП «Продукти-Каргіл»:

- від 09.10.2019 р. №4000693 державна реєстрація змін до установчих

документів юридичної особи №4000693 внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, №6000693 державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи та № 7000693 державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, проведені державним реєстратором КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р.;

- від 08.11.2019 року №1000693 державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, проведену державним реєстратором Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Фенчин Вірою - ОСОБА_12 .

ОСОБА_1 оскаржила вищевказаний наказ в судовому порядку. Як стверджує ОСОБА_1 , про наявність договору купівлі-продажу від 20.09.2018 р. укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який вона просить визнати недійсним, їй стало відомо під час оскарження наказу Міністерства юстиції України № 345/5 від 03.02.2020 р.

19.09.2018 р. загальними зборами ПП «Продукти-Каргіл» вирішено погодити продаж частки ОСОБА_3 у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл» громадянці ОСОБА_2 та перерозподілити частки учасників у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл» наступним чином: ОСОБА_2 11 880,00 грн., що становить 100% статутного капіталу підприємства. Також вирішено уповноважити директора ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_5 на вчинення всіх необхіднпх дій щодо реєстрації змін в складі власників (засновників) з правом передоручення.

19.09.2018 р. між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі (корпоративних прав) ПП «Продукти-Каргіл» (далі по тексту - договір від 19.09.2018 р.), згідно п.1 якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупця корпоративні права та свою частку у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл», у розмірі 50% статутного капіталу, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти у власність та оплатити названу частку та корпоративні права на підприємство.

Згідно п.3.1. договору від 19.09.2018 р. розмір вкладу, що підлягає продажу 5 940,00 грн, що становить 50% статутного капіталу ПП «Продукти-Каргіл». Склад вкладу: частка вкладу здійснена шляхом внеску учасника в статутний капітал підприємства, сплачена повністю.

Відповідно до п.4 договору від 19.09.2018 р. продавець гарантує, що на момент укладення даного договору корпоративні права, що відчужуються, не перебувають під арештом, не відчужені третім особам і не обтяжені іншими зобов`язаннями перед третіми особами, не є предметом застави чи майнової поруки. Продавець має право на володіння, використання і розпорядження своєю часткою відповідно до законодавства України.

Згідно п.8 договору від 19.09.2018 р. частка продавця в статутному капіталі ПП «Продукти Каргіл» продається за 5 940,00 грн., які покупець сплатив продавцю до укладення договору.

Відповідно до п.9 договору від 19.09.2018 р. моментом переходу права власності на частку в статутному капіталі (корпоративних) прав підприємства від продаця покупцю вважається підписання даного договору.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафин Л.В.

19.09.2018 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписано акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафин Л.В. та зареєстрований в реєстрі разом із договором за №1726.1727.

ОСОБА_1 вважає, що договір купівлі-продажу від 20.09.2018 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечить чинному законодавству, зокрема Цивільному кодексу України, Господарському кодексу України та не був направлений на реальне настання обумовлених ним обставин.

ОСОБА_1 зазначає, що договір від 06.09.2016 р. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не визнаний недійсним, позови про визнання його недійсним відсутні, відтак ОСОБА_1 вважає себе власником корпоративних прав ПП «Продукти-Каргіл».

Посилаючись на положення ст.ст.203, 204, 215 ЦК України позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) Приватного підприємства «Продукти-Каргіл» від 21.09.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Припинити між відповідачами 1, 2 будь-які правовідносин, що виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) Приватного підприємства «Продукти-Каргіл» від 20.09.2018 року.

Висновки суду.

Згідно ч.1 ст.113 ГК України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи.

Частиною першою ст. 63 ГК України передбачена класифікація підприємств за ознакою форм власності.

Характеристика юридичної особи як приватного підприємства - це характеристика того, на підставі якої власності його створено. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 р. у справі №761/3575/19.

За змістом ч.3 та ч.5 ст. 63 ГК України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

Разом з тим відповідно до ч.1, ч.3 ст. 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, зокрема приватного підприємства.

Станом на 19.09.2018 р. учасниками ПП «Продукти-Каргіл» були ОСОБА_2 з часткою 50% статутного капіталу) та ОСОБА_3 з часткою 50% статутного капіталу).

19.09.2018 р. загальними зборами ПП «Продукти-Каргіл» вирішено погодити продаж частки ОСОБА_3 у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл» громадянці ОСОБА_2 та перерозподілити частки учасників у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл» наступним чином: ОСОБА_2 11 880,00 грн., що становить 100% статутного капіталу підприємства. Також вирішено уповноважити директора ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_5 на вчинення всіх необхіднпх дій щодо реєстрації змін в складі власників (засновників) з правом передоручення.

19.09.2018 р. ОСОБА_3 продав свою частку 50 % статутного капіталу, у зв`язку з чим 19.09.2018 р. між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі (корпоративних прав) ПП «Продукти-Каргіл» (далі по тексту - договір від 19.09.2018 р.), згідно якого ОСОБА_2 набула частку у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл», у розмірі 50% статутного капіталу та стала власником 100% статутного капіталу підприємства.

На підтвердження передачі частки у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл» 19.09.2018 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписано акт приймання-прередачі частки у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафин Л.В. та зареєстрований в реєстрі разом із договором за №1726.1727.

20.09.2018 р. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ПП «Продукти-Каргіл».

Відтак твердження позивача про те, що спірний договір не був направлений на реальне настання обумовлених ним обставин, на думку суду є безпідставним.

Згідно ч.1- ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Щодо посилання позивача на договір від 06.09.2016 р. на підставі якого ОСОБА_1 набула корпоративні права на ПП «Продукти-Каргіл», слід зазначити наступне.

10.08.2016 р. державний реєстратор Шевченківської районної державної адміністрації в місті Києві (реєстратор не за місцем державної реєстрації підприємства), ОСОБА_11 за №6000693 на підставі: договору від 09.08.2016 р. купівлі-продажу корпоративних прав на ПП «Продукти-Каргіл» укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; рішення ОСОБА_3 №2/16 від 09.08.2016р.; нової редакції статуту ПП «Продукти-Каргіл» та довіреності від 09.08.2016 р. виданої директором ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_5 ОСОБА_6 , внесла зміни до установчих документів юридичної особи ПП «Продукти-Каргіл», згідно яких засновником підприємства став ОСОБА_3 із часткою статутного капіталу 100 %.

Крім цього, 08.09.2016 р. державний реєстратор Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Яценко Т.Я. проведено дві реєстраційні дії:

- державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 08.09.2; зміна складу або інформації про засновників (власником ПП «ПродуктиКаргіл» було зареєстровано ОСОБА_1 );

- внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; 08.09.2; зміна керівника (директором ПП «ПродуктиКаргіл» замість ОСОБА_5 став ОСОБА_4 ).

Позивач долучив до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу корпоративних прав на ПП «Пролдукти-Каргіл» від 06.09.2016 р. укладеного між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець).

Згідно п.1.1. договору продавець передає, а покупець приймає та оплачує корпоративні права на Приватне підприємство «Продукти-Каргіл» (ідентифікаційний код 33805450 (надалі підприємство).

В п.1.2. договору від 06.09.2016 р. зазначено, що на день укладення договору корпоративні права на підприємство належать продавцю на праві власності, що підтверджується статутом ПП «Продукти-Каргіл».

Відповідно до п.2.1. договору від 06.09.2016 р. за корпоративні права на ПП «Продукти-Каргіл» покупець сплачує продавцю 100,00 грн.

Згідно п.3.1. договору від 06.09.2016 р. покупець сплачує продавцю суму, зазначену в п.2.1 даного договору протягом двох банківських днів з моменту державної реєстрації зміни власника підприємства.

Відповідно до п.3.2. договору від 06.09.2016 р. покупець проводить з продавцем розрахунки в готівковому та/або безготівковому порядку.

Згідно п.4.1. договору від 06.09.2016 р. право власності на корпоративні права підприємства переходять до покупця після підписання цього договору та реєстрації права в органах державної влади.

Висновком № 6/702 експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 22.10.2019 р., встановлено, що відбитки печатки у рішенні № 2/16 від 09.08.2019 р.; у довіреності від 10.08.2016 р., виданій директором ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ; у договорі купівлі-продажу корпоративних прав від 09.08.2016 р., укладеному ОСОБА_2 з ОСОБА_3 ; у довіреності від 07.09.2016 р., виданій директором ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ; у рішенні № 3/16 від 06.09.2016 р.; у договорі купівлі-продажу корпоративних прав від 06.09.2016 р., укладеному ОСОБА_3 з ОСОБА_1 - нанесені не круглою печаткою ПП «Продукти-Каргіл» експериментальні зразки якої надані для порівняльного дослідження.

Висновком № 6/901 експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 11.01.2020 р., встановлено, що підписи ОСОБА_3 у рішенні № 2/16 від 09.08.2016 р.; у договорі купівлі-продажу корпоративних прав від 09.08.2016 р., укладеному ОСОБА_2 з ОСОБА_3 ; у новій редакції статуту; у договорі купівлі-продажу корпоративних прав від 06.09.2016 р., укладеному ОСОБА_3 з ОСОБА_1 виконані не ОСОБА_3 ;

- підпис ОСОБА_5 у довіреності від 10.08.2016 р., виданій директором ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - виконаний не ОСОБА_5 ;

- підписи ОСОБА_2 у договорі купівлі-продажу частки від 09.08.2016 р. , укладеному ОСОБА_2 з ОСОБА_3 - виконані не ОСОБА_2 .

В матеріалах справи містяться: нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 в якій вказано, що вона не підписувала договір купівлі-продажу корпоративних прав на ПП «Продукти-Каргіл» від 09.08.2016 р. з ОСОБА_3 ; нотаріально посвідчена заява директора ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_5 про те, що він не надавав печатку для оформлення нової редакції статуту, збори учасників не скликав, зміни в Єдиний державний реєстр не вносив, реєстраційних карток (заяв) та довіреностей не підписував, підпис і печатку на реєстраційних документах підроблено.

Реєстраційну дію від 10.08.2016 р. вчинену вищевказаним державним реєстратором скасовано наказом заступника Міністра юстиції з питань держреєстрації від 29.09.2016р. за № 2822/5.

Крім того, наказом заступника Міністра юстиції з питань держреєстрації від 31.10.2016р. за № 3096/5 скасовано реєстраційні дії від 08.09.2016 р..

В листопаді 2016 р. відомості про законного власника ( ОСОБА_2 та директора ОСОБА_5 були поновлені в ЄДР, відомості про ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були видалені з ЄДР.

Відтак станом на 19.09.2018 р. учасниками ПП «Продукти-Каргіл» були ОСОБА_2 з часткою 50% статутного капіталу та ОСОБА_3 з часткою 50 % статутного капіталу.

Слід зазначити, що 09.10.2019 р. реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» ОСОБА_7 було здійснено ряд реєстраційних дій, згідно яких власником ПП «Продукти-Каргіл» зареєстровано ОСОБА_1 ; директором ПП «Продукти-Каргіл» зареєстровано ОСОБА_4

03.02.2020 р. наказом Міністра юстиції України № 345/5 задоволено скарги ОСОБА_2 та скасовано вищевказані реєстраційні дії.

05.02.2020 наказом Міністра юстиції України № 408/5 внесено зміни до наказу

№ 345/5 про задоволення скарги ОСОБА_2 та скасування реєстраційних дій.

Після того, відомості про законного власника ОСОБА_2 та директора ОСОБА_5 знову були поновлені у ЄДР; відомості про ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були видалені з ЄДР.

Як вбачається з отриманого судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань витягу № 26466104 станом на 09.02.2021 р. засновником (учасником) підприємства є ОСОБА_2 , керівником є ОСОБА_13 .

Щодо твердження представника позивача про те, що договір від 06.09.2016 р. не недійсним не визнавався, судових спорів про це не було і немає, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, тобто до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 145/2047/16-ц.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Підроблення підпису однієї із сторін означає, що сторони згоди з будь-яких умов договору не досягали. Отже, за висновком Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 145/2047/16-ц такий договір слід вважати неукладеним.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 не підписував договір від 06.09.2016 р., не відчужував свою частку у статутному капіталі ПП «Продукти Каргіл» на користь ОСОБА_1 . Більше того, не міг продати ОСОБА_1 100% у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл», оскільки володів станом на 06.09.2016 р. часткою у розмірі 50%.

Отже, договір від 06.09.2016 р. не може бути належним доказом набуття ОСОБА_1 прав на частку у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл», а посилання позивача на вказаний договір не може братись судом до уваги, оскільки він не був укладений.

Слід зазначити, що представник позивача у п.2 додатків до позовної заяви зазначив, що до позовної заяви долучено копію договору купівлі-продажу від 06.09.2016 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (оригінал знаходиться у позивача).

Суд ухвалою від 19.08.2020 р. за клопотанням представника відповідача-2 витребовував у ОСОБА_1 : оригінал договору (договорів) купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Продукти-Каргіл», укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; оригінал акту (актів) приймання-передачі ОСОБА_1 корпоративних прав ПП «Продукти-Каргіл»; оригінал рішення власника (протоколу учасників) ПП «Продукти-Каргіл» про продаж частки (корпоративних прав) в ПП «Продукти-Каргіл» ОСОБА_1 ; оригінал доказів оплати ОСОБА_1 частки (корпоративних прав) згідно договору (договорів) купівлі-продажу.

Однак, вищевказані докази позивачем надані не були. Отже, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження отримання ОСОБА_3 оплати за договором від 06.09.2016 р. В матеріалах справи відсутні будь-які касові, платіжні документи, які б могли підтвердити факт оплати ОСОБА_1 коштів за договором від 06.09.2016 р. та отримання таких коштів ОСОБА_3 .

Водночас представник відповідача-2 в підготовчому засіданні 16.09.2020 р. надавав суду для огляду оригінали протоколу №1/18 загальних зборів власників ПП «Продукти-Каргіл» від 19.09.2018 р., договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі (корпоративних прав) ПП «Продукти-Каргіл» від 19.09.2018 р., акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ПП «Продукти-Каргіл». В подальшому копії вказаних документів буди долучені до матеріалів справи разом із клопотанням, яке було зареєстроване канцелярією суду за вх.№26958/20 від 19.09.2020 р.

Щодо долученої до матеріалів справи представником позивача переписки за допомогою застосунку viber на підтвердження того, що ОСОБА_3 у 2016 році ініціював укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 , вчинив ряд дій та отримав оплату, суд зазначає наступне.

Вказана переписка проводилась між невстановленим колом неідентифікованих осіб.

Згідно ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Переписка за допомогою застосунку viber не може бути підтвердженням укладення договору та не є фінансовим документом, що підтверджує оплату.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 тривалий час перебуває за межами території України, що ставить під сумнів можливість підписання нею спірного договору, спростовується листом від 27.07.2020 р. Державної прикордонної служби України (вх.№22674/20) наданим на запит суду про надання інформації про перетин ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 , Державного кордону України в період січень-вересень 2018 року. У вказаному листі зазначено, що відомості про перетинання Державного кордону України у період з 01.01.2018 р. по 30.09.2018 р. громадянкою ОСОБА_2 в базі даних не виявлено.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Слід зазначити, що позивач не довів, яке саме цивільне право позивача порушено, про захист якого він звернувся до суду, в чому полягає порушення цього права та яким чином права або охоронювані законом інтереси позивача будуть поновлені в результаті задоволення позовних вимог.

Також позивач не довів належними, допустимими, достовірними доказами в розумінні Господарського процесуального кодексу України наявності у сторін спірного правочину мети встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, що передбачені договором купівлі продажу корпоративних прав ПП «Продукти Каргіл» від 19.09.2018 р., не надав жодного належного, допустимого, достовірного доказу на підтверження права ОСОБА_1 на частку в статутному капіталі ПП «Продукти Каргіл».

Щодо позовної вимоги про припинення між відповідачами 1, 2 будь-які правовідносини, що виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) ПП «Продукти-Каргіл», суд зазначає наступне.

У випадку визнання судом договору недійсним, правовідносини сторін припиняються в силу закону і окремого прийняття рішення при цьому не вимагається. Водночас вказана позовна вимога не підлягає до задоволення з врахуванням того, що суд дійшов висновку відсутності підстав для задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору. Крім того, вказана позовна вимога не є ефективним способом захисту порушеного права чи інтересу з огляду на положення ст.16 ЦК України.

Суд звертає увагу на те, що позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) Приватного підприємства «Продукти-Каргіл» від 21.09.2018 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та припинити між відповідачами 1, 2 будь-які правовідносини, що виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) Приватного підприємства «Продукти-Каргіл» від 20.09.2018 р.

До матеріалів справи позивач долучив договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) Приватного підприємства «Продукти-Каргіл» від 19.09.2018 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи спірний договір був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 саме 19.09.2018 р. інших договорів між вказаними фізичними особами укладено не було. Реєстраційні дії за наслідками договору від 19.09.2018 р. були проведені 20.09.2020 р.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач допустив описку в даті договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020 р.

Суд, виходячи із стандарту переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний, дійшов висновку, що надані відповідачами докази, про які суд вказував вище, є більш вірогідними. Відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі «Серявін проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому ст. ст. 256-257 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повний текст рішення

складено 22.02.2021 р.

Суддя Ю.О. Сухович