ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 Справа № 917/35/21

м.Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Кльопова І.Г. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", вул. Грушевського,1Д, м.Київ, 01001, адреса для листування: а/с 1800, м.Дніпро, 49027

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

про стягнення 45 255,25грн.

Обставини справи

11.01.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення 45 255,25 грн. заборгованості, у т.ч. 41666,66грн. - заборгованість за кредитом, 383,33грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 11,89грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язаннь за договором, 3193,37грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

11.01.2021 року Господарським судом Полтавської області прийнято ухвалу, якою відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 ГПК України було зобов`язано Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб (м. Полтава, вул. Соборності, 36) у п`ятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали надіслати на адресу Господарського суду Полтавської області (36000, м. Полтава, вул. Зигіна, 1) інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

21.101.2021 року на адресу Господарського суду Полтавської області від Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб надійшов лист №01-12-05-09/222 від 18.01.2021 року, в якому Управління повідомило суду, що відповідно до даних реєстру територіальної громади міста Полтави ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи приписи частини тринадцятої статті 8, статті 12, частини першої статті 247 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги малозначний характер справи та незначну складність, її розгляд було вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження.

Провадження у справі відкрито ухвалою господарського суду від 22.01.2021

Копія ухвали суду від 22.01.2021 була направлена на адресу відповідача, вказану у позовній заяві та повернулася до суду не врученою з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

При розгляді матеріалів справи судом встановлено, що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Виноградової Людмили Іванівни (дата запису - 21.07.2020, номер запису 0007215, підстава: власне рішення).

Частиною 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція вкладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

Спір, що розглядається у даній справі виник на підставі невиконання Фізичною особою-підприємцем Виноградовою Людмилою Іванівною кредитного договору, який укладався з ФОП, у даному випадку є господарським договором. Правонаступником Фізичної особи-підприємцем Виноградової Людмили Іванівни є фізична особа ОСОБА_1.

Відповідач відзиву на позов не надав, про наявність поважних причин неподання відзиву на позов суду не повідомив, в зв`язку з цим, відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України спір вирішується за наявними матеріалами справи.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

встановив:

Як зазначає позивач,10.01.2020 між позивачем (банк за договором) та Фізичною особою - підприємцем Виноградовою Людмилою Іванівною (клієнт за договором) через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг «КУБ» (далі - Заява).

Заява та Умови разом складають кредитний договір між Банком та клієнтом. Згідно з Умовами:

Банк за наявності грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності клієнта в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін., винагороди в обумовлені цим договором терміни (п. 1 Заяви).

Розмір кредиту 50000грн. (п.1.2.Заяви)

Строк кредиту: 12 місяців з дати видачі коштів клієнту (пункт 1.3 Заяви).

Проценти за користування кредитом: перші 6 місяців - 1,6% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,4% від початкового розміру кредиту (в тому числі при достроковому погашенні кредиту) (пункт 1.4 Заяви).

Проценти за користування кредитом у разі виникнення прострочених зобов"язань за кредитним договором 4% від суми простроченої заборгованості .(пункт 1.5 Заяви).

Порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включаючи із цим числом (пункт 1.6 Заяви).

Відповідно до пункту 3.2.8.3. Умов надання кредитів у рамках Послуги здійснюється на наступних умовах: Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту терміновий кредит в обмін на зобов`язання Клієнта щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та винагород. Відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, їх кількість і дати їх здійснення вказуються в Заяві. Заява на приєднання до Послуги в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом підписується електронним підписом, є способом укладання кредитного договору в електронному вигляді.

У підп. 3.2.8.3.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві.

У відповідності до пунктів 3.2.8.5.2 та 3.2.8.5.3 Умов Клієнт зобов"язується оплатити проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії згідно п.3.2.8.3.2, а також повернути кредит у терміни і в сумах, які встановлено в пунктах 3.2.8.3.1, 3.2.8.5.14, 3.2.8.6.2, а також зазначені в Заяві шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку

Відповідно до п.3.2.8.9 Умов за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1, 3.2.8.2, 3.2.8.3, 3.2.8.3.1 Клієнт сплачує проценти у вигляді щомісячної комісії в розмірі, зазначеному в п.3.2.8.3.2.

За змістом п.3.2.8.3.2 Умов за користування Послугою Клієнт сплачує щомісяця проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії в розмірі, що зазначені в пункті 1.4 Заяви.

Пункт 3.2.8.9.2 Умов передбачає, що оплата процентів за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії, передбаченої пунктом 3.2.8.3.2 Умов, здійснюється з дати платежів, зазначені у Заяві, про що зазначено у п.3.2.8.3.1 Умов.

Пунктом 1.3. Заяви встановлено, що кредит надається на строк 12 місяців від дня видачі кредиту. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів (п.1.5. Заяви)

Так, п. 3.2.8.9.1.Умов та Правил надання послуг "КУБ" врегульовано, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п.п. 3.2.8.1, 3.2.8.3. цього договору Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.3.

Пунктом 3.2.8.3.3 Умов визначено, що у разі виникнення прострочених зобов"язань за кредитним договором клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами.

У разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.2.8.3.2, 3.2.8.3.1, 3.2.8.9, 3.2.8.3.1 цього Договору, клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні (3.2.8.10.1 Умов);

Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли зобов`язання мало бути виконано клієнтом (пункт 3.2.8.10.3 Умов).

Позивач на виконання умов Договору перерахував відповідачу кредитні кошти у сумі 50000 грн., що підтверджується випискою з рахунку № НОМЕР_2 від 10.01.2020.

Згідно з розрахунком заборгованості, свої зобов`язання по договору відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 30.11.2020 року становить: 45255,25грн. (41666,66 грн. заборгованість за кредитом; 383,33 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 3193,37грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, та 11,89грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором).

Посилаючись на те, що відповідач у повному обсязі не повернув кредитні кошти позивач просить стягнути з відповідача дану заборгованість.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

За змістом ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України, зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлене договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Так, за приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до норм ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

При цьому ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлює, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Поряд із тим, ст. 1047 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Також згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При цьому частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що позивач перерахував на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 50000,00 грн., що підтверджується випискою надходження коштів по рахунку відповідача.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем свого обов`язку за договором щодо надання позичальнику (відповідачу) 50000грн. кредитних коштів в межах кредитного ліміту, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок повернути кредит.

Однак, як встановлено судом, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість по кредиту у розмірі 41666,66грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не було спростовано відповідачем.

Як зазначалося вище, в матеріалах справи наявна копія заяви відповідача про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 10.01.2021, підписана за допомогою електронного цифрового підпису, у якій йдеться про наступні істотні умови кредитного договору:

- п. 1.4 Заяви - проценти за користування кредитом: перші 6 місяців - 1,6% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,4% від початкового розміру кредиту (в тому числі при достроковому погашенні кредиту).

- п.1.5 Проценти за користування кредитом у разі виникнення прострочених зобов"язань за кредитним договором 4% від суми простроченої заборгованості.

- п.16. Порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включаючи із цим числом.

- п. 1.7 Заяви - у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в пункті 1.3 цієї Заяви, клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних у пункті 1.4, сплатити Банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно з розділом 3.2.8.10.

Відтак, з урахуванням вищевикладених приписів ЦК України та доводів позивача слідує, що підписавши вказану заяву, відповідач приєднався до "Умов і Правил надання банківських послуг", що в сукупністю із заявою відповідача в силу приписів ст. ст. 633, 634, 638, 639, 1054 ЦК України, є публічною оферти щодо укладання договору банківського обслуговування, який, між іншого (згідно наведених позивачем "Умов і Правил надання банківських послуг") є також кредитним договором, відповідно до діючих станом на момент підписання даної заяви Умов та що були розміщені на сайті банку.

Відповідно до положень ст. 210 ГПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Письмові, речові і електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

Так, судом було досліджено зміст Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.01.2020 та копію витягу з "Умов та правил надання банківських послуг".

Суд зазначає, що зі змісту анкети, підписаної відповідачем не вбачається, що останній ознайомився саме з тією редакцією «Умов і Правил надання банківських послуг», що були надані позивачем в підтвердження правомірності вимог, а також не зазначено про те, що відповідач прийняв на себе зобов`язання з ознайомленням з "Умовами і Правилами надання банківських послуг" у разі їх змін.

У заяві відповідача відсутні умови про застосування відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання та не визначено її розмір.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме поданий позивачем Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву від 10.01.2020, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, на які посилається позивач, зокрема щодо розміру пені, за несвоєчасне повернення кредитних коштів та комісії.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2020 у справі № 916/548/19, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки останній не є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відтак, з огляду на наявні в матеріалах справи докази неможливо достовірно встановити, що відповідач приєднався саме до "Умов та правил надання банківських послуг", на які вказує позивач, мотивуючи свої позовні вимоги.

Разом з тим, конкретний розмір процентів за користування кредитом, а також процентів від суми простроченої заборгованості був визначений в заяві, підписаній відповідачем.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому приписами ст. ст. 76-79 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу положень ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки у заяві позичальника про приєднання від 10.01.2020 відсутні умови договору про встановлення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та процентів у вигляді щомісячної комісії, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем умов, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, підстави для задоволення вимог АТ «Приватбанк» про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та щомісячної комісії на суму 3193,37грн. відсутні, а тому позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 41666,66грн. заборгованості за кредитом, 383,33грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", (вул. Грушевського,1Д, м.Київ, 01001, адреса для листування: а/с 1800, м.Дніпро, 49027, ) 41666,66грн. заборгованості за кредитом, 383,33грн. заборгованості за відсотками, нараховану на прострочену заборгованість та 1953,12грн.- судового збору.

3. В іншій частині - у задоволенні позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Кльопов І.Г.