УХВАЛА

м. Київ

05.03.2021Справа № 910/3375/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного акціонерного товариства «КІНТО» про забезпечення позову до подання позовної заяви

особи, які можуть отримати статус учасника справи Товариство з обмеженою відповідальністю «ВС Груп Менеджмент», Акціонерне товариство «Житомиробленерго» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетична реєстраційна компанія»

Представники учасників:

від заявника: Кологойда О.В. , Шмерего М.О. ;

від осіб, які можуть отримати статус учасника справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС Груп Менеджмент»: Пономарьов П.О., Кадькаленко А.С.;

Акціонерного товариства «Житомиробленерго»: Приведьон В.М. , Коваль А.Д. ;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетична реєстраційна компанія» не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного акціонерного товариства «КІНТО» (далі - заявник) про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ВС Груп Менеджмент», Публічному акціонерному товариству "Національний депозитарій України", Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергетична реєстраційна компанія" та іншим депозитарним установам, а також Акціонерному товариству "Перший інвестиційний банк" вчиняти визначені в заяві дії.

Заява про забезпечення позову до подання позовної заяви обґрунтована тим, що відбулося "розмивання" пакетів міноритарних акціонерів з метою реалізації Товариством з обмеженою відповідальністю «ВС Груп Менеджмент», як уповноваженою особою групи осіб, права на обов`язковий продаж власниками простих іменних акцій на вимогу особи, яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій АТ «Житомиробленерго». При цьому, рішенням Наглядової ради було затвердженого ринкову вартість однієї акції, що є істотно заниженою, порівняно з ринковою вартістю акцій, у зв`язку з чим заявник звернувся до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку із заявою щодо контролю, однак вчинення відповідних заходів потребує певного часу, а тому буде ускладнено відновлення прав заявників, як міноритарних власників акцій, після примусового списання з їх рахунків акцій без вжиття відповідних заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Разом з цим, заявник зазначає, що ним в передбачені Господарським процесуальним кодексом України строки буде подано позовну заяву про припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення, визнання недійсним рішення Наглядової ради АТ "Житомиробленерго" про затвердження ринкової вартості акцій, визнання недійсною публічну безвідкличну вимогу про придбання акцій в усіх власників акцій АТ "Житомиробленерго" від 26.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у відповідності до частини 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, призначено судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Представник заявника та осіб, які можуть отримати статус співпозивачів у судовому засіданні 05.03.2021 надала пояснення щодо підсудності розгляду поданої заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви саме Господарському суду міста Києва, просила її задовольнити; представники осіб, які можуть отримати статус учасника справи, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Груп Менеджмент" та Акціонерне товариство "Житомиробленерго" заперечили проти даної заяви з підстав порушення правил виключної підсудності. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична реєстраційна компанія" не з`явився; про час, місце та дату розгляду заяви повідомлений телефонограмою (враховуючи присічні строки розгляду даної заяви); просив розглянути заяву без його участі, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та зважаючи на строки розгляду таких заяв, вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності його представника.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "КІНТО" про забезпечення позову до подання позовної заяви суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Системний аналіз наведеного свідчить, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Отже, розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом, компетентним розглядати спір по суті.

При цьому першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

Тобто першочерговою у будь-якому випадку є оцінка дотримання процесуального порядку звернення із заявою про забезпечення позову до суду.

Пункт 1 частини першої статті 138 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, однак за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23 ГПК України), інстанційна юрисдикція (статті 24-26 ГПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31 ГПК України).

За загальним правилом, за приписами частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом з тим, статтею 30 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок розгляду справ за виключною підсудністю.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом статті 30 ГПК України, визначає суд, яким має бути розглянуто справу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №916/142/19.

Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №905/1566/17.

При цьому, виходячи із комплексного аналізу положень статей 30, 31 Господарського процесуального кодексу України, суди не можуть допускати випадків будь-яких спорів щодо підсудності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України чітко визначено категорії спорів, які повинні розглядатися тільки за виключною підсудністю.

Так, частина 6 статті 30 Господарського процесуального кодексу України унормовує, що спори, які виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Під корпоративними спорами слід розуміти спори, що виникають з корпоративних відносин.

Згідно частин 1, 3 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

В свою чергу, у пункті 8 частини першої статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» вказано, що корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Статтею 25 вказаного Закону передбачено, що кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: участь в управлінні акціонерним товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства. Одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування. Акціонери - власники простих акцій товариства можуть мати й інші права, передбачені актами законодавства та статутом акціонерного товариства.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, на 6 сторінці заявник у відповідності до вимог статті 139 Господарського процесуального кодексу України вказує предмет позову, який буде подано у встановлені процесуальним законом строки, а саме: про припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення, визнання недійсним рішення Наглядової ради АТ «Житомиробленерго» про затвердження ринкової вартості акцій, визнання недійсною публічну безвідкличну вимогу про придбання акцій в усіх власників акцій АТ «Житомиробленерго» від 26.02.2021.

За приписами частин 1, 2 статті 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Тобто, об`єднання позовних вимог, у визначених законом випадках, є правом заявника.

Статтею 160 Цивільного кодексу України визначено, що в акціонерному товаристві може бути створена наглядова рада акціонерного товариства, яка здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства.

Рішення наглядової ради товариства може бути оскаржено в судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред`явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства.

З поданої заяви та доданих до неї документів, а також пояснень представника заявника вбачається, що заявником серед підстав для пред`явлення майбутньої вимоги про визнання недійсним рішення Наглядової ради АТ «Житомиробленерго» про затвердження ринкової вартості акції, є порушення прав акціонерів, передбачених статтями 25, 36 Закону України «Про акціонерні товариства» на ознайомлення з документами, в тому числі зі звітом суб`єкта оціночної діяльності у спосіб визначений в повідомленні про проведення загальних зборів акціонерів та запиті заявника, порядку формування, скликання та проведення засідань наглядової ради.

Отже, виходячи з системного аналізу поданої заяви та наданих пояснень в судовому засіданні, вбачається, що заявник фактично посилається на неналежне виконання наглядовою радою своїх повноважень щодо захисту прав всіх акціонерів, в тому числі, у процедурі, визначеній статтею 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» та прийняття рішень, які не відповідають вимогам чинного законодавства, що, виходячи з правового статусу наглядової ради - орган управління товариством, свідчить про наявність, в даній частині, спору між заявниками та Акціонерним товариством «Житомиробленерго» щодо недійсності рішення Наглядової ради, який за своєю правовою природою є корпоративним спором, розгляд якого підлягає за правилами виключної підсудності згідно частини 6 статті 30 Господарського процесуального кодексу України, тобто, господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

При цьому суд не може прийняти до уваги посилання заявника на те, що, в даному випадку, спір випливає лише з правочинів щодо акцій, а відтак не підпадає під правила виключної підсудності, визначеної частиною 6 статті 30 ГПК України, оскільки заявник, як зазначено в заяві, планує заявити, в тому числі, вимогу про визнання недійсним рішення Наглядової ради акціонерного товариства, яке за своєю правовою природою є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), а не правочином.

Як вказано в постанові Верховного Суду від 17.11.2020 у справі №914/2175/19 рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Водночас суд зауважує, що предметом позову у справі №908/137/18, на постанову Великої Палати Верховного Суду в якій, посилався заявник не було визначено серед позовних вимог, вимоги про визнання недійсним рішення наглядової ради акціонерного товариства про затвердження ринкової вартості акцій, а тому не можна погодитись з доводами заявника, що вимоги про визнання рішення органу управління товариством про затвердження ринкової вартості акцій, в тому числі, в межах процедури, визначеної ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", є спором, що випливає з правочинів щодо акцій і не підпадає під правила виключної підсудності.

Відтак, з огляду на висновки суду стосовно того, що позов в частині визнання недійсним рішення наглядової ради є корпоративним спором та в цій частині не є спором, що випливає з правочинів щодо акцій, позов в цій частині підлягає розгляду за правилами виключної підсудності згідно ч.6 ст.30 Господарського процесуального кодексу України.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27-29 ГПК України.

У разі конкуренції правил підсудності повинні застосовуватися правила виключної підсудності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №904/1283/19.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що в поданій заяві заявник визначив майбутні позовні вимоги, одна з яких (визнання недійсним рішення наглядової ради) підпадає під правила виключної підсудності, відповідна заява у відповідності до п.1 ч.1 ст.138 ГПК України мала бути подана за правилами виключної підсудності.

Згідно частини 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Акціонерного товариства «Житомиробленерго» є місто Житомир, вул. Пушкінська, буд. 32/8.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, структурним елементом права на справедливий суд є «суд, встановлений законом».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що фраза «встановлений законом» стосується не лише правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та 29465/04)).

За таких обставин, вказана заява про забезпечення позову, виходячи з визначеного предмета позову, який заявник має намір подати, підлягає розгляду господарським судом за місцезнаходженням Акціонерного товариства «Житомиробленерго», тобто Господарським судом Житомирської області.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 16.08.2019 у справі №916/142/19 подання заяви про забезпечення позову з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) тягне за собою необхідність застосування приписів п.1 ч.1 ст.31 ГПК України.

Частина 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, враховуючи, що серед вимог, які заявник має намір заявити в майбутньому позові, у відповідності до вимог частини 3 статті 138 Господарського процесуального кодексу України, є вимога, яка підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для передання означеної заяви за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Житомирської області.

Керуючись приписами статей 27, 29, 30, 31, 138, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства «КІНТО» про забезпечення позову до подання позовної заяви разом з доданими до неї документами передати за підсудністю до Господарського суду Житомирської області (10002, м. Житомир, Путятинський майдан, 3/65).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.03.2021.

Суддя Т.В. Васильченко