ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3570/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" до приватного підприємства „Таврія Плюс" про стягнення 10 887,62 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" (далі по тексту - ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс") звернулось до господарського суду з позовною заявою до приватного підприємства „Таврія Плюс" (далі по тексту - ПП „Таврія Плюс") про стягнення заборгованості у загальному розмірі 10 887,62 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 7 749,00 грн., 3% річних у розмірі 660, 24 грн., пені у розмірі 1 349,24 грн., збитків від інфляції у розмірі 1 128,99 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору поставки №361 від 15.07.2010р. в частині своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару згідно видаткових накладних №6986 від 26.01.2018р. на суму 3 690,00 грн. та №8071 від 08.02.2018р. на суму 4 059,00 грн.

Ухвалою суду від 26.10.2020р. дана справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження; встановлено відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; встановлено позивачу 5-ти денний строк з дня вручення відзиву на позов для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу триденний строк з дня вручення відповіді на відзив для подання заперечень на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. ч. 5, 9 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.

21.01.2021р. до господарського суду від ПП „Таврія Плюс" надійшов відзив на позовну заяву, по тексту якого відповідач заперечував проти задоволення заявлених до нього позовних вимог. Зокрема, відповідачем було наголошено про відсутність заборгованості за договором поставки №361 від 15.07.2010р. із посиланням на акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого заборгованість відповідача за договором складала 306 310,91 грн. При цьому, на підтвердження факти сплати всієї суми боргу у розмірі 306 310,91 грн. ПП „Таврія Плюс" було надано господарському суду відповідні платіжні доручення.

25.01.2021р. до господарського суду від ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого позивачем було вказано про безпідставність доводів відповідача про відсутність заборгованості за договором поставки №361 від 15.07.2010р. Так, позивачем було зазначено, що з даних відповідачем документів, а саме акту звірки взаєморозрахунків та платіжних доручень не вбачається за можливе встановити факт оплати відповідачем товару, який був переданий у власність останнього згідно накладних №6986 від 26.01.2018р., №8071 від 08.02.2018р.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

15.07.2010р. між ТОВ „Самоцвіт" (Постачальник) та ПП „Таврія Плюс" (Покупець) було укладено договір поставки №361, відповідно до п. 1.1. якого Постачальником були взяті на себе зобов`язання щодо постачання Покупцю товару в асортименті і кількості, передбаченій поданими Покупцем заявками, а Покупцем зобов`язання щодо приймання і оплати фактично поставленого відповідно до поданих заявок товару, зазначеного в накладних. Заявка та накладна є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.5 договору поставки №361 від 15.07.2010р. право власності на товар, що поставляється переходить від Постачальника до Покупця з моменту фактичної передачі товару. Датою поставки товару вважається дата підписання накладної Покупцем.

Відповідно до п. 5.3 договору поставки №361 від 15.07.2010р. товар, що поставляється Покупцеві за цим договором, підлягає оплаті на наступних умовах і в такі строки: протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару Покупцеві.

Приписами п. 7.6 договору поставки №361 від 15.07.2010р. встановлено, що у разі несвоєчасної оплати вартості товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який розраховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п. п. 9.1, 9.2 договору поставки №361 від 15.07.2010р. цей договір вступає в силу з моменту його підписання представниками обох сторін і діє до 31.12.2010р. Договір вважається продовженим на тих же умовах на наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не пізніше, ніж за місяць до закінчення терміну, зазначеного в п. 9.1. цього договору, письмово не заявить про припинення його дії.

31.12.2011р. між ТОВ „Самоцвіт" та ПП „Таврія Плюс" було укладено додаткову угоду до договору поставки №361 від 15.07.2010р., згідно умов якої сторонами було продовжено строк дії договору до 29.02.2012р.

31.12.2011р. між ТОВ „Самоцвіт" та ПП „Таврія Плюс" було укладено додаткову угоду до договору поставки №361 від 15.07.2010р., згідно умов якої сторонами було продовжено строк дії договору до 30.04.2012р.

01.05.2012р. між ТОВ „Самоцвіт" та ПП „Таврія Плюс" було укладено додаткову угоду до договору поставки №361 від 15.07.2010р., згідно умов якої сторонами було продовжено строк дії договору до 31.12.2012р.

31.12.2012р. між ТОВ „Самоцвіт" та ПП „Таврія Плюс" було укладено додаткову угоду до договору поставки №361 від 15.07.2010р., згідно умов якої сторонами було продовжено строк дії договору до 31.12.2013р.

На виконання зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору поставки №361 від 15.07.2010р. ТОВ „Самоцвіт" було, в тому числі, поставлено ПП „Таврія Плюс" товар на загальну суму 7 749,00 грн., що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними №6986 від 26.01.2018р. на суму 3 690,00 грн. та №8071 від 08.02.2018р. на суму 4 059,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що головним бухгалтером ТОВ „Самоцвіт" було складено акт звірки взаєморозрахунків з ПП „Таврія Плюс" за період з 01.05.2018р. по 31.05.2018р., відповідно до якого заборгованість ПП „Таврія Плюс" перед ТОВ „Самоцвіт" складала 306 310,91 грн.

На підставі платіжних доручень №8624 від 13.07.2018р. на суму 83 203,98 грн., №33829 від 13.07.2018р. на суму 180 141,86 грн., №8917 від 13.07.2018р. на суму 16 406,88 грн., №63205 від 13.07.2018р. на суму 26 558,19грн. ПП „Таврія Плюс" було перераховано на рахунок ТОВ „Самоцвіт" вартість товару отриманого згідно наступних накладних: 45596, 6247, 46714, 490, 6375, 6360, 6937, 6920, 6939, 7425, 7451.

24.11.2020р. між ТОВ „Самоцвіт" (Цедент) та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" (Цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №24-11-2020, відповідно до п. 1.1 якого метою договору є оформлення результатів купівлі-продажу (відступлення) майнових прав банкрута ТОВ „Самоцвіт" на відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати якого оформлено протоколом про результати електронного аукціону №UA-PS-2020-1 1-02-000035-1 від 13.11.2020р.

Згідно з п. 1.2 договору відступлення права вимоги (цесії) №24-11-2020 від 24.11.2020р. у порядку та на умовах, визначених цим договором, Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги виконання грошових зобов`язань, котрі належні Цеденту та виникли на підставі документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), відносно, зокрема, ПП „Таврія Плюс" у сумі 7 749,00 грн. на підставі договору №361 від 15 липня 2010р.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору відступлення права вимоги (цесії) №24-11-2020 від 24.11.2020р. передача права вимоги Цедентом та прийняття його Цесіонарієм здійснюється після повної оплати вартості лоту аукціону та оформляється відповідним актом, де зазначається приймання-передача документів, що підписується сторонами. Перехід права вимоги від Цедента до Цесіонарія за даним договором відбувається після здійснення оплати Цесіонарієм відповідно до умов даного договору та підписання сторонами акту приймання-передачі документів.

24.11.2020р. між ТОВ „Самоцвіт" та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" було підписано акт приймання-передачі права вимоги (приймання-передавання документів, що підтверджують право вимоги) згідно договору №24-11-2020 від 24.11.2020р., з якого вбачається, що ТОВ „Самоцвіт" було передано, а ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" прийнято, зокрема, договір поставки №361 від 15.07.2010р. із додатками/специфікаціями; видаткові накладні №6986 від 26.01.2018р., №8071 від 08.02.2018р.

Слід зазначити, що факт оплати позивачем гарантійного внеску, а також вартість придбаного лоту підтверджується платіжним дорученням №117 від 03.11.2020р. на суму 19722,00 грн. та квитанцією №0.0..1 від 20.11.2020р. на суму 2949,27 грн.

Звертаючись до суду із позовними вимогами до ПП „Таврія Плюс" про стягнення суми основного боргу у розмірі 7 749,00 грн., 3% річних у розмірі 660, 24 грн., пені у розмірі 1 349,24 грн., збитків від інфляції у розмірі 1 128,99 грн., ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" було наголошено про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки прийняті на себе за умовами договору поставки №361 від 15.07.2010р. зобов`язання в частині оплати товару у розмірі 7 749,00 грн. так і не були виконанні з боку ПП „Таврія Плюс".

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, при цьому, відповідно до ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, в порушення наведених норм закону та умов договору поставки №361 від 15.07.2010р., права вимоги за яким були відступлені ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс", позивачем не було оплачено вартість поставленого згідно накладних №6986 від 26.01.2018р., №8071 від 08.02.2018р. товару, в результаті чого станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом заборгованість ПП „Таврія Плюс" складала 7 749,00 грн.

З викладених обставин позовні вимоги ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" до ПП „Таврія Плюс" про стягнення суми основного боргу у розмірі 7 749,00 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Господарським судом відхиляються доводи ПП „Таврія Плюс" про сплату заборгованості за договором у повному обсязі, розмір якої згідно акту звірки взаєморозрахунків складав 306 310,91 грн., з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в акті звірки взаєморозрахунків взагалі відсутній перелік накладних, заборгованість за якими складала 306 310,91 грн.. Крім того, в наданих ПП „Таврія Плюс" платіжних дорученнях у графі призначення платежу містяться посилання на накладні, стягнення заборгованості за якими не є предметом спору по даній справі. При цьому, будь-яка інформація в наданих суду платіжних дорученнях щодо оплати вартості товару, отриманого на підставі спірних видаткових накладних, відсутня.

Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку про недоведеність ПП „Таврія Плюс" факту оплати товару, отриманого на підставі видаткових накладних №6986 від 26.01.2018р. та №8071 від 08.02.2018р., а, отже, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" у названій частині.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого товару позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано до сплати 3% річних у розмірі 660, 24 грн., які були нараховані на суму основного боргу протягом періоду з 11.03.2018р. по 10.12.2020р., та збитки від інфляції у розмірі 1 128,99 грн., які були нараховані на суму основного боргу протягом періоду з вересня 2018р. по жовтень 2020р.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та 3% річних, господарський суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. Викладене має наслідком необхідність задоволення позовних вимог ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" до ПП „Таврія Плюс" шляхом присудження до стягнення на користь позивача 3% річних у розмірі 660,24 грн. та збитків від інфляції у розмірі 1 128,99 грн.

Приписами п. 7.6 договору поставки №361 від 15.07.2010р. встановлено, що у разі несвоєчасної оплати вартості товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який розраховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

З посиланням на умови договору поставки №361 від 15.07.2010р. та приписи чинного законодавства позивачем було нараховано ПП „Таврія Плюс" пеню у розмірі 1 349,24 грн. на суму основного боргу протягом періоду з 11.03.2018р. по 11.09.2018р.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконння зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені у розмірі 1349,39 грн., господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку. За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для присудження до стягнення із ПП „Таврія Плюс" на користь ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" пені у розмірі 1349,39 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених позовних вимог шляхом присудження до стягнення із приватного підприємства „Таврія Плюс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" суми основного боргу у розмірі 7 749,00 грн., 3% річних у розмірі 660, 24 грн., пені у розмірі 1 349,24 грн., збитків від інфляції у розмірі 1 128,99 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються судом на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з приватного підприємства „Таврія Плюс" /65091, м. Одеса, вул. М`ясоїдівська, буд. 14; ідентифікаційний код 31929492/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс" /03187, місто Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315; ідентифікаційний код 38039872/ суму основного боргу у розмірі 7 749,00 грн. /сім тисяч сімсот сорок дев`ять грн. 00 коп./, 3% річних у розмірі 660,24 грн. /шістсот шістдесят грн. 24 коп./, пеню у розмірі 1 349,24 грн. /одна тисяча триста сорок дев`ять грн. 24 коп./, збитки від інфляції у розмірі 1 128,99 грн. /одна тисяча сто двадцять вісім грн. 99 коп./, судовий збір у розмірі 2102,00 грн. /дві тисячі сто дві грн. 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 лютого 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна