УХВАЛА

25 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 904/5164/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Банаська О.О., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Хмельовського В.О.,

за участю представників:

Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Мотляха О.О.,

Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Лисенка В.О.,

Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - Шестакова Д.М.,

Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - Дороніної О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх. № 32/2021 та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за вх. № 37/2021а

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2020

у складі колегії суддів: Чус О.В. (головуючої), Кузнецової І.Л., Кощеєва І.М.

та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020

у складі судді Крижного О.М.

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль»,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»,

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та стягнення заборгованості у розмірі 691 271 862,01 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

1. Між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», постачальник) та Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль», споживач) укладено договори постачання природного газу від 20.09.2016 № 4634/1617-ТЕ-5, від 31.10.2016 № 4846/1617-БО-5, від 27.09.2017 № 3262/1718-ТЕ-5, від 27.09.2017 № 3263/1718-БО-5, від 27.09.2017 № 3264/1718-КП-5 з додатковими угодами до них. Відповідачем надано платіжні документи, які, за твердженням відповідача, підтверджують оплату газу АТ «НАК «Нафтогаз України».

2. Відповідно до п. 1.1 договорів, постачальник зобов`язувався передати у власність споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язувався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

3. Пунктом 2.1. зазначених договорів визначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) газ у обсягах, визначених у цих договорах, а саме:

- за договором від 20.09.2016 № 4634/1617-ТЕ-5: жовтень 2016 року - 8 000 тис.куб.м, листопад 2016 року - 24 731 тис.куб.м, грудень 2016 року - 32 137 тис.куб.м, січень 2017 року - 27 325 тис.куб.м, лютий 2017 року - 23 600 тис.куб.м, березень 2017 року - 21 189 тис.куб.м;

- згідно з додатковою угодою від 31.03.2017 № 3 до договору від 20.09.2016 № 4634/1617-ТЕ-5: квітень 2017 року - 7 062 тис.куб.м, травень 2017 року - 63 368 тис.куб.м, червень 2017 року - 4 511 тис.куб.м, липень 2017 року - 3 700 тис.куб.м, серпень 2017 року - 4 648 тис.куб.м, вересень 2017 року - 4 552 тис.куб.м;

- за договором від 31.10.2016 № 4846/1617-БО-5: жовтень 2016 року - 1 129 тис.куб.м, листопад 2016 року - 3 278 тис.куб.м, грудень 2016 року - 4 259 тис.куб.м, січень 2017 року - 4 516 тис.куб.м, лютий 2017 року - 3 461 тис.куб.м, березень 2017 року - 3 387 тис.куб.м;

- згідно з додатковою угодою від 31.03.2017 № 6 до договору від 31.10.2016 № 4846/1617-БО-5: квітень 2017 року - 678 тис.куб.м, травень 2017 року - 189 тис.куб.м, червень 2017 року - 253 тис.куб.м, липень 2017 року - 207 тис.куб.м, серпень 2017 року - 261 тис.куб.м, вересень 2017 року - 255 тис.куб.м;

- за договором від 27.09.2017 № 3262/1718-ТЕ-5: жовтень 2017 року - 8 647 тис.куб.м, листопад 2017 року - 20 294 тис.куб.м, грудень 2017 року - 25 335 тис.куб.м, січень 2018 року - 25 932 тис.куб.м, лютий 2018 року - 24 051 тис.куб.м, березень 2018 року - 21 919 тис.куб.м;

- за договором від 27.09.2017 № 3262/1718-БО-5: жовтень 2017 року - 899 тис.куб.м, листопад 2017 року - 2 486 тис.куб.м, грудень 2017 року - 3 164 тис.куб.м, січень 2018 року - 5 468 тис.куб.м, лютий 2018 року - 3 764 тис.куб.м, березень 2018 року - 3 241 тис.куб.м;

- за договором від 27.09.2017 № 3264/1718-КП-5: жовтень 2017 року - 820 тис.куб.м, листопад 2017 року - 2 496 тис.куб.м, грудень 2017 року - 2 992 тис.куб.м, січень 2018 року - 2 785 тис.куб.м, лютий 2018 року - 1 988 тис.куб.м, березень 2018 року - 2 212 тис.куб.м.

4. Відповідно до пункту 7.3 договорів постачальник має право припинити або обмежити постачання природного газу споживачу у разі несанкціонованого відбору газу.

5. 31.03.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та державним підприємством «Криворізька теплоцентраль» (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 16/18-ТКЕ, відповідно до п.1.1 якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника, отриманого від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами договору.

6. Між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз» укладено договори про закупівлю природного газу від 31.01.2017 № -ВТВ, від 26.09.2017 № 179000301-ВТВ, від 26.09.2017 № -ВТВ, від 26.09.2017 № -ВТВ, від 26.09.2017 № -ВТВ, від 26.09.2017 № -ВТВ, від 26.09.2017 № -ВТВ, від 15.12.2017 № -ВТВ, від 15.12.2017 № -ВТВ, від 15.12.2017 № -ВТВ, від 15.12.2017 № -ВТВ, від 15.12.2017 № -ВТВ, від 15.12.2017 № -ВТВ, від 22.12.2017 № -ВТВ, від 22.12.2017 № -ВТВ. На підтвердження передання/приймання природного газу між зазначеними вище сторонами укладених договір, підписано акти приймання-передачі природного газу.

7. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» листом без дати та номера повернуло ДП «Криворіжгаз» акти приймання-передачі природного газу за січень 2017 року у загальному обсязі 32 872,969 тис.куб.м, за лютий 2017 року у загальному обсязі 28 009,685 тис.куб.м, за листопад 2017 року у загальному обсязі 20 752,465 тис.куб.м, за грудень 2017 року у загальному обсязі 21 809,359 тис.куб.м без підписання та повідомило, що постачання газу не здійснювалось у зв`язку з відсутністю підтвердження планових обсягів (номінацій) природного газу на вказаний період.

Подання позовної заяви до суду.

8. АТ «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до АТ «Криворізька теплоцентраль» про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в об`ємі 103 444,478 тис. куб. метрів та про стягнення 691 271 862, 01 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна.

9. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач у січні, лютому, листопаді та грудні 2017 року набув з газотранспортної системи без будь-якої правової підстави та договірних відносин з АТ «Укртрансгаз» природний газ, власником якого є позивач, що, на думку АТ «Укртрансгаз», свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно та стягнення вартості набутого майна у порядку статей 1212, 1213 ЦК України.

Розгляд справи судами.

10. Ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України».

11. 02.03.2020 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області відмовлено у задоволенні позову АТ «Уктрансгаз».

12. 03.11.2020 постановою Центрального апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі № 904/5164/19 залишено без змін.

13. Судові рішення мотивовані тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» має договірні відносини з АТ «НАК Нафтогаз України», у спірний період спожило природний газ на підставі укладених з АТ «НАК «Нафтогаз України» договорів постачання природного газу у межах передбачених цими договорами обсягами постачання. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність умов, які є правовою підставою для застосування статті 1212 ЦК України.

Крім того, зроблено висновок, що згідно з положеннями статті 1213 ЦК України зобов`язання повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі або відшкодувати його вартість є альтернативними. Тому пред`явлення позивачем у позові разом двох альтернативних вимог до відповідача: про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та про стягнення вартості такого майна не відповідає вимогам статті 1213 ЦК України, а задоволення вимог в повному обсязі призведе до подвійного стягнення з відповідача боргу, що не допускається.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.

А. Доводи осіб, які подали касаційні скарги.

14. 14.12.2020 (згідно з відміткою на поштовому конверті «Укрпошта Експрес») АТ «Укртрансгаз» (скаржник-1) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі № 904/5164/19, прийняти нове рішення про задоволення позову.

15. У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ «Укртрансгаз» зазначило пункти 1 і 2 частини другої статті 287 ГПК України, а саме:

- вказано, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували позицій Верховного Суду, викладені Верховним Судом у постановах від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19 (щодо того, що для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору), від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 (щодо передумов для визнання зобов`язань договірними) та у постанові від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 (щодо правового значення договору в контексті господарської операції та умов встановлення дійсного руху активу (природного газу) між постачальником і споживачем), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 20.02.2018 у справі № 911/653/17, від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 (щодо необхідності звернення до суду з окремим позовом у разі виникнення суперечок щодо ненадання номінацій та встановлення небалансів газу);

а також вказано про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Скаржник-1 наголошував на неправильному застосуванні судами положень статей 1212, 1213 ЦК України в частині висновку про неможливість подвійного стягнення з відповідача боргу, при цьому не вказано випадків, визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України.

16. 16.12.2020 АТ «НАК «Нафтогаз України» (скаржник-2) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу за вх. № 37/2021а на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі № 904/5164/19, в якій наведено прохання скасувати ці судові рішення в частині відмови у стягненні вартості природного газу та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача 691 271 862,01 грн.

17. У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначило пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме:

- дійшовши висновку про споживання відповідачем природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз», апеляційний суд вийшов за межі предмета доказування у цій справі всупереч висновків, наведених у постановах Верховного Суду: від 22.03.2018 у справі № 904/2029/17 (щодо складу сторін у спорі щодо номінацій та виникнення небалансів природного газу); від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (щодо предмету доказування у спорі про відновлення газопостачання); від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 (щодо можливості розгляду в окремому провадженні спору щодо ненадання номінацій АТ «НАК «Нафтогаз України»);

- оцінюючи обставини справи та подані докази, суди попередніх інстанцій не врахували висновків наведених у постанові Верховного Суду України від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14 та постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 917/492/17, від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 (щодо поняття санкціонованого/несанкціонованого відбору газу), від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (щодо правової природи господарської операції та переліку первинних документів, які містять відомості про господарську операцію), а також висновків наведених у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі № 808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (щодо визначальних ознак господарської операції);- висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, стосовно умов, необхідних для встановлення факту постачання природного газу;

- висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 стосовно правомірності віднесення до договірних відносин будь-яких правочинів;

- висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 909/953/18, від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 04.04.2018 у справі № 910/6914/17, від 18.04.2018 у справі № 910/6916/17 щодо того, що вимога про визнання права в минулому не є ефективним способом захисту.

18. АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на те, що суди попередніх інстанцій, зробивши висновки про споживання відповідачем природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз України», вийшли за межі доказування у цій справі. Зазначає скаржник-2 і про відсутність доказів постачання природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз України», а також, що судами не досліджено фактичні обставини справи.

Б. Доводи, викладені у відзивах на касаційну скаргу.

19. 15.02.2021 до Верховного Суду від АТ «Криворізька теплоцентраль» надійшов відзив на касаційну скаргу АТ «Укртрансгаз», в якому з посиланням на правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права наведено прохання відмовити у задоволенні цієї касаційної скарги.

20. 16.02.2021 до Верховного Суду від АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» надійшли письмові пояснення, які за своєю суттю є відзивом на касаційну скаргу АТ «Укртрансгаз», в яких АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» просить касаційну скаргу АТ «Укртрансгаз» залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

21. Крім того, 16.02.2021 до Верховного Суду АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» також подав клопотання про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Укртрансгаз» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі № 904/5164/19.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

А. Щодо суті касаційних скарг.

22. Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає про таке.

23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

24. Тому відхиляються доводи касаційних скарг, викладені у пункті 18 цієї ухвали, так як це призведе до виходу за межі повноважень суду касаційної інстанції, оскільки в силу положень частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

25. Відповідно до положень частини першої статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційних скарг тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження.

26. За приписами пунктів 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

27. В оскарженій постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 ЦК України.

28. Скаржники у касаційних скаргах посилалися на те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у низці постанов щодо застосування положень статті 1212 ЦК України.

29. Із цього приводу судова колегія відзначає, що за змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

30. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

31. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

32. Надаючи оцінку доводам АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Укртрансгаз» стосовно неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, колегія суддів касаційної інстанції враховує таке.

33. Посилання скаржників на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки вказаною постановою справу № 904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

34. Посилання скаржників на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, колегією суддів також не приймаються з огляду на таке.

35. У вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що «саме по собі ігнорування (невиконання) НАК «Нафтогаз України» визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону № 329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків».

36. Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться в статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

37. При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

38. Зважаючи на наведене, посилання скаржників на викладені в постанові у справі № 826/16697/17 висновки не можуть розглядатися як підстави касаційного оскарження ухвалених у даній справі судових рішень, оскільки такі висновки зроблені щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі № 911/2759/19, вони відрізняються предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставини.

39. Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного суду в постанові від 18.08.2020 у справі № 917/1568/19, і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.

40. Також не беруться до уваги доводи скаржників про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.12.2018 у справі № 920/169/18.

41. Зазначеною вище постановою справу № 920/169/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва з огляду на те, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не було надано належної оцінки доводам учасників справи.

42. Крім того, позовні вимоги у справі № 920/169/18 мотивовані тим, що спірні грошові кошти перераховані Відповідачці помилково із посиланням у графі призначення платежу відповідного платіжного доручення на договір, який між сторонами не укладався, чого не мало місця у цій справі, що переглядається.

43. Також у справі № 920/169/18 зроблено висновок, що сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Однак, подібний висновок не може бути застосовано при розгляді справи № 911/2759/19, оскільки обставин переплати суми за зобов`язаннями, як і відсутності договірних відносин у цій справі не встановлено.

44. Судова колегія критично ставиться і до посилань АТ «Укртрансгаз» про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, оскільки цією постановою справу № 916/1577/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відтак, касаційним судом не було сформульовано висновок щодо застосування норм права.

45. Відхиляються, окрім того, і доводи АТ «НАК «Нафтогаз України» про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.03.2018 у справі № 917/492/17.

Так, у справі № 917/492/17 ПАТ по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» подав позов до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» про стягнення вартості обсягу спожитого природного газу по категорії інші споживачі за відсутності підтвердженого обсягу за лютий 2017 року у сумі 2 662 815,45 грн, посилаючись на приписи статей 526, 549, 610, 903 ЦК України, а також положення Кодексу газорозподільних систем та Закону України «Про ринок природного газу».

Тобто, підстави позову та правове регулювання відносин у цій справі та у справі № 917/492/17 є різними, що зумовлює неподібність правовідносин у зазначених справах.

46. Судова колегія не бере до уваги і твердження в касаційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.11.2019 у справі № 914/2267/17, так як у справі № 914/2267/17 розглядався позов про стягнення заборгованості за договором поставки гофротари.

Таким чином, обставини справи, предмет і підстави позову, як і правове регулювання відносин у цій справі та у справі № 914/2267/17 істотно відрізняються, що свідчить про те, що правовідносини у перелічених у цьому пункті ухвали справах не є подібними.

47. Крім того, за замістом наведених у касаційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» посилань на правові позиції суду касаційної інстанції, а саме постанови Верховного Суду України від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), постанов Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 10.04.2020 у справі № 808/954/17 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 12.11.2019 у справі № 909/953/18, від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 04.04.2018 у справі № 910/6914/17, від 18.04.2018 у справі № 910/6916/17 (за позовами про визнання права на використання (споживання) природного газу), від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 (за позовом про стягнення заборгованості за договором поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції) вбачається, що вказані постанови є відмінними від справи, що розглядається, за суб`єктним складом, предметом спору та правовим регулюванням таких відносин.

48. Також колегія суддів касаційної інстанції відхиляє доводи скаржників про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, з`ясовуючи обставини виконання/невиконання АТ «НАК «Нафтогаз України» розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», що обґрунтовані посиланням на практику, викладену в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (позов про стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості компенсації обсягів небалансу в грудні 2016 року у розмірі 800 000 грн), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17 (позов про припинення дії, що порушує право), від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 № 904/5094/17 (позови про зобов`язання відновити газопостачання, яке припинено на підставі актів про припинення газопостачання).

49. Аналіз змісту наведених вище постанов, дає підстави для висновку, що визначальна відмінність предмету та підстав позову у даній справі та у постановах Верховного Суду, на які посилаються касатори, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

50. У касаційній скарзі позивач зазначає, що у справі, яка переглядається, слід відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 справа № 925/1454/17, який застосований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, оскільки обставини у справах є різними і не є подібними.

51. Таким чином, визначивши пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження, скаржник вказав, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 925/1454/17, не є такими, що зроблені за результатом розгляду аналогічних зі спірними правовідносин, тому, як наслідок, наявні підстави для відступлення від висновків, викладених у вказаній постанові та застосованих судом апеляційної інстанції.

52. Проте Суд вважає за необхідне зазначити, що, по-перше, доводи касаційної скарги суперечать самі собі, оскільки, зазначаючи що «обставини у справах є різними і не є подібними» у вказаній постанові Верховного Суду з обставинами у справі, яка переглядається, скаржник, тим не менш, просить від неї відступити.

53. По-друге, скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції враховано правову позицію постанови Верховного Суду, яка (на його переконання) прийнята не у подібних правовідносинах, однак такі доводи не охоплюються дією пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, а, отже, не можуть бути застосовані як підстава для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

54. Також, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чого не знайшло підтвердження у поданих касаційних скаргах.

55. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

56. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

57. Доводи скаржників про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, та про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України» на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, та на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України в частині доводів про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України).

В. Судові витрати.

58. У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх. № 32/2021 та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за вх. № 37/2021а на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі № 904/5164/19.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Погребняк