Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. м. Рівне Справа № 918/56/20(918/1185/20)

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Стафійчук К.В., у справі

за позовом Акціонерного товариства "УКРСИББАНК"

до ОСОБА_1

до арбітражного керуючого Мельник Ірини Анатоліївни

до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК"

до ОСОБА_2

до Акціонерного товариства "Універсал Банк"

до ОСОБА_3

про визнання предметом іпотеки

в межах справи № 918/56/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

За участю представників сторін:

від позивача: Чупіль Р.Р. (довіреність № 24-1/163383 від 28.12.2020 року);

від відповідача (Трунова С.А.): не з`явився;

від відповідача (арбітражного керуючого): Мельник І.А. (свідоцтво № 1856 від 06.02.2018 р.);

від відповідача (ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК"): не з`явився;

від відповідача (Саско А.В.): Новак (ордер серія ВК №1008473 від 28.07.2020 р.);

від відповідача (АТ "Універсал Банк"): Ганенко О.І. (довіреність № б/н від 09.12.2020 р.);

від відповідача (АТ "Універсал Банк"): Гаврилюк С.В. (довіреність № б/н від 09.12.2020 р.);

від відповідача ( ОСОБА_3 ): не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "УКРСИББАНК" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1), арбітражного керуючого Мельник Ірини Анатоліївни (далі - відповідач 2), Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" (далі - відповідач 3), ОСОБА_2 (далі - відповідач 4), Акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - відповідач 5) та ОСОБА_3 (далі - відповідач 6) в якій просить суд визнати офісні приміщення (літер Е-2) загальною площею 389,6 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , що виникли внаслідок реконструкції частини приміщення складу № 12-а загальною площею 123,3 кв.м. (літер І-1) та приміщення складу (літер Е-1), предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 28.09.2007 року, укладеного між Акціонерним товариством "УКРСИББАНК" та ОСОБА_1 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що частина приміщення складу № 12-а літера І-1 загальною площею 123,3 кв.м., що передавалася в іпотеку банку відповідно до договору іпотеки від 28.09.2007 року, укладеного з АТ "УКРСИББАНК", змінена шляхом реконструкції під офісні приміщення (літер Е-2) загальною площею 389,6 кв.м., з прив`язкою приміщення складу № 12-а літера І-1, вже існуючого нерухомого майна, з використанням його складових структурних елементів, а відтак здійснену відповідачем добудову - офісні приміщення (літер Е-2) загальною площею 389,6 кв.м., просить суд визнати предметом ітотеки.

13.02.2021 року до суду від представника АТ "Універсал Банк" надійшов відзив на позовну заяву АТ "УКРСИББАНК" про визнання предметом іпотеки відповідно до якого, у зв`язку з тим, що АТ "Універсал Банк" не є стороною за договором іпотеки від 28.09.2007 року, АТ "Універсал Банк" не порушено прав позивача за захистом яких воно звернулось, а відтак до АТ "Універсал Банк" не може бути звернено вимогу щодо визнання предметом іпотеки по договору, останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.01.2021 року до суду від арбітражного керуючого Мельник І.А. надійшов відзив на позовну заяву АТ "УКРСИББАНК" про визнання предметом іпотеки відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі посилаючись на те, що до числа відповідачів позивачем було включено осіб, які не несуть жодного зобов`язання за вимогою, що пред`явлена в позовній заяві. Разом з тим, в даному відзиві арбітражний керуючий Мельник І.А. зазначає про те, що жодний із поданих позивачем доказів не містить тих обставин які доводять, що в результаті реконструкції відбулося об`єднання двох приміщень в одне, і що саме в результаті таких дій в позивача виникло право вимагати визнання "офісні приміщення літ. Е-2" предметом іпотеки за договором іпотеки від 28.09.2007 року. Крім того, відповідач 2 вказує про те, що за адресою АДРЕСА_2 знаходиться ряд об`єктів нерухомого майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказані об`єкти нерухомого майна є окремими, індивідуально визначеними об`єктами нерухомого майна право власності на які є зареєстрованими у встановленому законом порядку. Відповідач 2 вважає, що твердження позивача, що предметом іпотеки боржника є офісні приміщення (літ. Е-2) загальною площею 398,6 кв.м., яке утворено шляхом реконструкції та об`єднання приміщень складу І-1 і приміщень складу Е-1 з використанням його складових структурних елементів є безпідставними.

26.01.2021 року до суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву про визнання предметом іпотеки відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви АТ "УКРСИББАНК" в повному обсязі, вказуючи про те, що вимога позивача щодо визнання предметом іпотеки за договором іпотеки від 28.09.2007 р. приміщення складу, літ. Е-1 площею 54,7 кв.м. (на базі якого згідно до проведеної реконструкції було утворено "офісні приміщення, літ. Е-2" площею 270,80 кв.м.) є безпідставною. Оскільки, для того щоб даний об`єкт набув в правовій площині статусу предмета іпотеки, враховуючи, що право власності на нього ще з 2004 року було зареєстровано КП "ВОБТІ" в реєстрі, необхідно було б дані дії позивачу узаконити шляхом передачі його на договірній основі в забезпечення за кредитним договором або укладенням окремого іпотечного договору, або додатковою угодою укладеною до вказаного вище договору. Однак, станом на сьогоднішній день вказаних вище дій не вчинялось. Відповідач 1 вважає, що твердження банку щодо існування об`єкту нерухомого майна "офісні приміщення (літера Е-2)" загальною площею 389,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , яке виникло внаслідок реконструкції приміщення складу Е-1, заг.пл. 54,7 кв.м. та частини приміщення складу № 12-а (приміщення з №2 по №6) літ. І-1, заг. пл. 123,2 кв.м., є безпідставними. Крім того, відповідач 1 вказує про те, що позивачем неправомірно застосовуються до правовідносин, які виникли на підставі Договору іпотеки від 28.09.2007 року норми ЗУ "Про іпотеку" в редакції, яка включає зміни внесені Законом України від 03.07.2018 року.

27.01.2021 року до суду від ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" надійшов відзив на позовну заяву АТ "УКРСИББАНК" про визнання предметом іпотеки в межах справи № 918/56/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 в якому, у зв`язку з тим, що ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" не є стороною договору іпотеки з якого виник спір між його сторонами, то відповідач 3, відповідно, не може бути відповідачем за позовними вимогами АТ "УКРСИББАНК", що пов`язані з таким договором іпотеки, відтак, просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог АТ "УКРСИББАНК" до АБ "УКРГАЗБАНК" у справі № 918/56/20(918/1185/20).

04.02.2021 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, витребування доказів в порядку ст. 81 ГПК України в якому просить суд долучити до матеріалів справи копії документів наданих представнику позивача Комунальним підприємством "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" та витребувати в Комунального підприємства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" матеріали інвентаризаційної справи на нерухомість за адресою АДРЕСА_2 .

04.02.2021 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви (відповідь на відзиви) в яких зазначено про те, що інформацією, отриманою з КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", яке повідомило, що з інвентаризаційної справи видно, що за адресою АДРЕСА_2 , була проведена самовільна реконструкція з добудовою другого поверху частини приміщення складу № 12-а загальною площею 123,3 кв. м. (літ. І-1) та приміщення складу (літер Е-1) під офісні приміщення (літер Е-2) загальною площею 389,6 кв.м. Вказане також підтверджується іншими документами у справі.

Протокольною ухвалою 11.02.2021 року в задоволенні клопотання АТ "УКРСИББАНК" про витребування матеріалів інвентаризаційної справи судом відмовлено.

24.02.2021 року до суду від відповідача - ОСОБА_3 надійшло клопотання в якому просить суд, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання 24.02.2021 року, провести дане судове засідання без участі як ОСОБА_3 , так і уповноваженого представника адвоката Івченко В.П. та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, що наявні в справі.

24.02.2021 року до суду від представника відповідача - ОСОБА_1 надійшло клопотання в якому просить суд провести судове засідання 24.02.2021 року о 14:00 год без участі представника відповідача, адвоката Савонік Н.І., та відмовити в задоволенні позовних вимог АТ "УКРСИББАНК" про визнання предметом іпотеки у повному обсязі.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.03.2020 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризацію боргів боржника - ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "27" січня 2021 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.01.2021 року заяву Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" про уточнення позовних вимог з доданими до неї документами повернуто Акціонерному товариству "УКРСИББАНК".

Ухвалою господарського суду від 27.01.2021 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до "11" лютого 2021 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 918/56/20(918/1185/20) та призначено справу до судового розгляду по суті на "24" лютого 2021 р.

В судовому засіданні 24.02.2021 року оголошувалася перерва.

Представник позивача в судовому засіданні 24.02.2021 року підтримав позовні вимоги та просить суд задоволити позов у повному обсязі.

Представник відповідача 1 - ОСОБА_1 в судове засідання 24.02.2021 року не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника відповідача 1 - Савонік Н.І. на розписці про оголошення перерви у судовому засіданні від 24.02.2021 року.

Представник відповідача - ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" в судове засідання 24.02.2021 року не з`явився.

Представник відповідача - Трунової Н.Д. в судове засідання 24.02.2021 року не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 33 0, яке наявне в матеріалах справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.07.2020 р. визнано вимоги забезпечених кредиторів - Акціонерного товариства "УкрСиббанк" у розмірі 11 466 206 грн 86 коп.

Господарським судом Рівненської області по справі № 918/56/20 під час розгляду вимог кредиторів встановлено, що заборгованість боржника - ОСОБА_1 перед позивачем за даним позовом виникла на підставі неналежного виконання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року та додаткової угоди № 1 від 12.08.2008 р. до договору.

В забезпечення виконання Кредитного договору було укладено Договір іпотеки (нерухомого майна) від 28.09.2007 року, відповідного до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: частина приміщення складу № 12-а (приміщення з № 2 по № 6) /літера І-1/, загальною площею 123,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності виданого 18.09.2007 року виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення від 14.09.2007 року № 603-10, зареєстрованого 24.09.2007 року КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" номер запису: 32 в книзі: 1 в електронному Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна, як окремий виділений в натурі об`єкт, за реєстраційним номером: 20391096, і не має жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки (п. 1.1. Договору іпотеки).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна за № 241388712 від 22.01.2021 року права іпотекодержателя були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майном за № 5750321, час державної реєстрації: 28.09.2007 року.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно актуальним є запис про іпотеку щодо частини приміщення складу № 12-а (приміщення з № 2 по №6), літ І-1, загальною площею 123,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає, що факт реконструкції підтверджується постановою про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 25.11.2019 року, якою головний державний виконавець Другого відділу ДВС м. Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області призначає суб`єкта оціночної діяльності - для надання письмового звіту щодо визначення вартості описаного та арештованого майна боржника, рішенням виконавчого комітету Луцької міської Ради № 538-8 "Про дозвіл на будівництво" від 07.08.2008 року та листом КП "Волинське ОБТІ" (вих. № 2747 від 06.09.2019 року), та технічними паспортами на офісні приміщення, що знаходяться по АДРЕСА_2 .

Проте, доказів, що в результаті реконструкції відбулося об`єднання двох приміщеннь в одне, і що саме в результаті таких дій в позивача виникло право вимоги визнання "офісні приміщення літ. Е-2" предметом іпотеки за Договором іпотеки від 28.09.2007 року суду не надано.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 241388712 від 22.01.2021 року за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано об`єкти нерухомого майна, в т. ч. офісні приміщення літ. "І-1", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 123,3 кв. м. (опис: І-1 - частина приміщення складу № 12А (приміщення з № 2 по № 6); і - тамбур, та офісні приміщення літ. "Е-2", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 270,8 кв. м. (опис: Е-2 - офісні приміщення; е - тамбур).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно - технічної експертизи Науково - дослідного інституту судових експертиз № 5807 від 08.09.2020 року, об`єктами дослідження є два нежитлові. а саме: офісні приміщення літ. Е-2, загальною площею 270,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .; частина приміщення складу № 12-а, літ. І-1, загальною площею 118,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Об`єкти дослідження, офісні приміщення, а саме що позначені в технічних паспортах під літ. І-1 та Е-2, використовуються як офісні приміщення. Об`єкти дослідження - самостійні, ізольовані з окремими входами та інженерними мережами та не є одним об`єктом.

Вказані об`єкти нерухомого майна відповідно до відомостей, що містяться у вищевказаному реєстрі є окремими, індивідуально визначеними об`єктами нерухомого майна право власності на які є зареєстрованими у встановленому законом порядку.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), призначенням останнього є визначення юрисдикції та повноважень господарських судів, встановлення порядку здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2-3 ГПК України).

Відповідно положень п. 8 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Спеціальним законом, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи є Кодекс України з процедур банкрутства.

Згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, для цілей цього Кодексу терміни вживаються в такому значенні:

- боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав;

- неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України (ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відповідно положень ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Згідно частини 3, 5 Кодексу, за наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність. В ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд (серед іншого) зазначає про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" (далі - ЗУ "Про іпотеку") (в редакції чинній на момент укладення договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці і невід`ємно пов`язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об`єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом

Відповідно до "Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 року, нерухоме майно (нерухомість) - земельна ділянка без поліпшень або земельна ділянка з поліпшеннями, які з нею нерозривно пов`язані, будівлі, споруди, їх частини, а також інше майно, що згідно із законодавством належить до нерухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Частиною 1 статті 5 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості (ч. 3 ст. 5 ЗУ "Про іпотеку").

За змістом ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно, та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

На підставі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Суд зазначає, що у ході розгляду справи може бути виявлено, що позов пред`явлений не тією особою, якій належить право вимоги, чи не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, тобто встановлено, що позивач чи відповідач не є правозобов`язаними суб`єктами матеріальних правовідносин.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідачем у спорах про визнання предметом іпотеки є особа, яка є стороною правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Аналіз вищевказаних положень діючого процесуального законодавства дає підстави для висновку, що заміна первісного відповідача на належного відповідача або залучення співвідповідачів здійснюється судом в разі наявності відповідного клопотання позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ГПК України. Відтак, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежних відповідачів, а саме: арбітражного керуючого Мельник Ірини Анатоліївни; до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК"; до ОСОБА_2 ; до Акціонерного товариства "Універсал Банк" та до ОСОБА_3 .

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, судом встановлено, що нежитлові приміщення, які позивач просить визнати предметом іпотеки відповідно до укладеного між АТ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 28.09.2007р. договору іпотеки, є новоствореним та виділеним в натурі нерухомим майном - самостійним, ізольованим з окремими входами та інженерними мережами, а отже вони не можуть бути визнані одним об`єктом з предметом застави. Крім того, з поданих доказів не вбачається, що офісні приміщення, які позивач просить визнати предметом іпотеки, створені внаслідок зміни (реконструкції) першопочаткової площі одного і того самого об`єкту у складі вже існуючої заставленої нерухомості за рахунок її внутрішнього простору та відповідно з використанням її функціональних елементів, що призвело до зміни загальних характеристик предмета іпотеки, переданого в заставу за Договором іпотеки від 28.09.2007р., укладеного між АТ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 .

За таких обставин, позовні вимоги АТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про визнання офісних приміщень (літер Е-2) загальною площею 389,6 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , що виникли внаслідок реконструкції частини приміщення складу № 12-а загальною площею 123,3 кв.м. (літер І-1) та приміщення складу (літер Е-1), предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 28.09.2007 року, укладеного між Акціонерним товариством "УКРСИББАНК" та ОСОБА_1 - судом визнаються необгрунтованими.

Щодо позовних вимог до арбітражного керуючого Мельник Ірини Анатоліївни, до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК", до ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства "Універсал Банк" та до ОСОБА_3 , то оскільки в ході судового розгляду справи судом встановлено, що вказані учасники справи не є зобов`язаними особами у спірному правовідношенні (договір іпотеки від 28.09.2007р.), а отже не є належними відповідачами в розумінні ст. 45, 48 ГПК України, що є підставою для відмови у позові.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Позивача - Акціонерне товариство "УКРСИББАНК".

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" до ОСОБА_1 -відмовити.

2. В позові Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" до арбітражного керуючого Мельник Ірини Анатоліївни - відмовити.

3. В позові Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" - відмовити.

4. В позові Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" до ОСОБА_2 - відмовити.

5. В позові Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" до Акціонерного товариства "Універсал Банк" - відмовити.

6. В позові Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" до ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 02 березня 2021 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Р.В. Романюк