ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" лютого 2021 р. Cправа №902/758/20

Суддя господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", м.Київ

до Приватного підприємства "Атлант-М", с.Межирів Жмеринського району Вінницької області

до ОСОБА_1 , с.Межирів Жмеринського району Вінницької області

про стягнення 137803,75 грн заборгованості згідно договору фінансового лізингу

учасники процесу:

представник позивача: Шалигіної Валентини Іванівни, діє на підставі довіреності.

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/758/20 за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про солідарне стягнення з Приватного підприємства "Атлант-М" та ОСОБА_1 заборгованості за договором фінансового лізингу №2-17-216ств-пл/759 від 20.12.2017 в загальному розмірі 25847,27 грн.

24.12.2020 позивачем до суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог №296 від 24.12.2020, в якій останній просить суд стягнути солідарно з Приватного підприємства "Атлант-М" та ОСОБА_1 загальну суму боргу в розмірі 137803,75 грн, з яких: 119835,93 грн - основний борг; 5912,73 грн - пеня; 303,11 грн - сума, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, та 11751,98 грн - 25% річних. Обґрунтовуючи вказану вимогу позивач зазначає, що за час з моменту подання позовної заяви відповідачами не здійснено жодних дій щодо сплати заявленої заборгованості, у зв`язку із чим збільшився період її нарахування.

28.01.2021 судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" №296 від 24.12.2020 про збільшення розміру позовних вимог та здійснення подальшого розгляду справи із врахуванням вимог у ній зазначених. Окрім того, судом відкладено розгляд справи на 23.02.2021.

На визначену судом дату (23.02.2021) з`явився представник позивача. Відповідачі явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча про місце, дату та час його проведення останні повідомлені належним чином, що підтверджується відносно відповідача (Приватного підприємства "Атлант-М") рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому щодо повідомлення відповідача - ОСОБА_1 слід зазначити, що на його адресу, яка повідомлена Рівським старостинським округом Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади в листі № 193 від 07.12.2020, було направлено ухвалу суду від 28.01.2021. Вказана судова кореспонденція повернулася на адресу суду службою поштового зв`язку не врученою із зазначенням причини: "інші причини".

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок вручення рекомендованих поштових відправлень, в т.ч. рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" врегульовано Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі Правила).

Із вказаних Правил надання послуг поштового зв`язку слідує, що невручення рекомендованого поштового відправлення під час доставки є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, визначеному п. 5 ч.6 ст.242 ГПК України. При цьому неотримання відповідачем ( ОСОБА_1 ) ухвал суду є наслідком його бездіяльності, оскільки таке направлення здійснювалося за адресою реєстрації, яку встановлено у відповідності до вимог ч.ч. 6, 7 ст.176 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, слід зазначити, що ухвали суду у справі №902/758/20 офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, оскільки судом вжито визначені статтею 242 Господарського процесуального кодексу України заходи щодо повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судового засідання, що призначено на 23.02.2021 у суду є достатні підстави вважати, що останній не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідачів щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідачі належним чином повідомлені про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час судового засідання, 23.02.2021, представник позивача підтримав позовні вимоги із врахуванням заяви про збільшення їх розміру та просив суд задовольнити дані позовні вимоги.

Після закінчення судових дебатів суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті позовних вимог та орієнтовний час повернення.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Таким чином, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які долучено позивачем до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

20.12.2017 між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (далі по тексту також - Лізингодавець, позивач) та Приватним підприємством "Атлант-М" (далі по тексту також - Лізингоодержувач, відповідач 1) укладено Договір фінансового лізингу №2-17-216 ств-пл/759 (далі по тексту також - Договір).

Відповідно до предмету Договору Лізингодавець зобов`язується набути у власність у Постачальника предмет лізингу відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати його (предмет лізингу) за плату (лізингові платежі) у користування Лізингоодержувачу на визначений у цьому Договорі строк не менше одного року (п.1.1. Договору).

В п. 1.2. Договору сторони узгодили, що Специфікацією та умовами предмета лізингу є найменування, кількість, тип, модель, марка та інші технічні характеристики, вартість предмета лізингу, а також найменування виробника (постачальника) предмета лізингу, що визначені у додатках до цього Договору "Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу".

За умовами п.4.2. Договору з моменту підписання Акту Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю лізингові платежі, що включають:

- відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості предмета лізингу (підп.4.2.1. Договору);

- комісію за організацію лізингової операції в розмірі 7 (семи) відсотків (без ПДВ) від вартості предмету лізингу відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість, яка сплачується одночасно із сплатою першого та другого лізингового платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу та комісії за супроводження Договору згідно з графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору (підп.4.2.2. Договору);

- комісію за супроводження договору в розмірі 11 (одинадцяти) відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими лізинговими платежами вартості предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість (підп.4.2.3. Договору).

Лізингові платежі у частині відшкодування вартості предмета лізингу та комісії за супроводження Договору сплачуються Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця щомісячно. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 1 місяць з дати підписання Акта, всі наступні лізингові платежі - щомісячно. Розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюються Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору (п.п. 4.3., 4.4. Договору).

Згідно з п.8.3. Договору сторони домовилися і встановили, що на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25 % річних.

Додатком №1 до Договору сторони погодили предмет лізингу - Обприскувач ОПК 3000-24 "ТИТАН" (АСУ) загальною вартістю 479 000,00 грн.

Згідно з вказаним Додатком №1 попередній лізинговий платіж у частині відшкодування вартості предмету лізингу, що в подальшому передається в лізинг, встановлено у розмірі 15% його вартості та складає 71 850,00 грн з ПДВ.

Додатком №2 до Договору сторони узгодили Графік сплати лізингових платежів.

Факт передачі предмету лізингу у користування відповідачу підтверджується Актом №9 приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 16.01.2018.

Також судом встановлено, що з метою забезпечення зобов`язань Приватного підприємства "Атлант-М" за Договором фінансового лізингу №2-17-216 ств-пл/759 між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (далі по тексту також - Кредитор, позивач) та ОСОБА_1 (далі по тексту також - Поручитель, відповідач 2) 21.12.2017 укладено Договір поруки №761.

Згідно з п.1.1. Договору поруки №761 у порядку та на умовах, визначених Договором, Поручитель поручається перед Кредитором у повному обсязі за виконання Приватним підприємством "Атлант-М" (код 32890236) (Боржником) зобов`язань, що випливають із Договору фінансового лізингу від 20.12.2017 №2-17-216 ств-пл/759, з урахуванням додаткових договорів та додатків до нього (Основний договір), укладеним між Кредитором (в Основному договорі - Лізингодавець) та Боржником (в Основному договорі - Лізингоодержувач), в тому числі, але не виключно, зобов`язань щодо строків/термінів та розмірів сплати лізингових платежів, сплати можливих штрафних санкцій, пені, індексу інфляції, 3 % річних, збитків та будь-яких інших умов відповідно до умов Основного договору.

Поручитель підтверджує, що він ознайомлений зі змістом Основного договору та надає згоду про зміни умов Основного договору, в тому числі тих, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя (п. 2.1. Договору поруки).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту припинення поруки на підставах, передбачених у ст.559 Цивільного кодексу України. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбулося під час дії договору (п.п. 5.3, 5.4. Договору поруки).

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку укладеним між сторонами договорам, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли відносини, що підпадають під регулювання наступних норм.

Відповідно до ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу. У зв`язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Таким чином, на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання Лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність Лізингоодержувачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Такої позиції щодо правової природи договору фінансового лізингу притримується Верховний Суд, що висвітлено, зокрема, у постановах ВС від 28.02.2018 № 451/525/16-ц, від 14.03.2018 № 173/124/16, від 08.05.2018 № 592/3746/16-ц, від 07.06.2018 № 598/754/16-ц, від 14.11.2018 № 630/59/16-ц, від 17.07.2019 № 529/918/16-ц.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач 1 не виконав належним чином умови Договору фінансового лізингу №2-17-216 ств-пл/759 від 20.12.2017 та не погасив лізингові платежі у визначений Графіком строк, зокрема за період з 16.03.2020 по 16.12.2020.

Таким чином, сума заборгованості по лізинговим платежам становить 119 835,93 грн грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 119 835,93 грн основного боргу є обґрунтованими, а позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в розмірі 5 912,73 грн, індексу інфляції в розмірі 303,11 грн та 25% річних в розмірі 11 751,98 грн суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За умовами п.8.3 Договору сторони домовилися і встановили, що на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25 % річних.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем зобов`язання в частині сплати лізингових платежів, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення штрафні та компенсаційні нарахування.

При цьому суд враховує, що відповідно до п. 8.9. Договору нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов`язань в повному обсязі.

Здійснивши за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" обрахунок пені, 25% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що здійснені позивачем нарахування не перевищують розрахунок суду, відтак позов у зазначеній частині підлягає задоволенню в сумах, заявлених позивачем.

Слід також зазначити, що з огляду на заявлення позову не тільки до Лізингоодержувача (відповідача 1) за Договором фінансового лізингу, а і до поручителя (відповідача 2) за Договором поруки №761 від 21.12.2017, судом при прийнятті рішення враховано такі норми матеріального права.

Зокрема, ч.ч. 1, 2 ст.543 ЦК України, згідно яких у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Частиною 1 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В частині 2 названої статті встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище, за умовами укладеного між позивачем та відповідачем 2 договору поруки боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Зокрема, відповідно до п. 1.1. Договору поруки №761 Поручитель поручається перед Кредитором у повному обсязі за виконання Приватним підприємством "Атлант-М" (код 32890236) (Боржником) зобов`язань, що випливають із Договору фінансового лізингу від 20.12.2017 №2-17-216 ств-пл/759, з урахуванням додаткових договорів та додатків до нього (Основний договір), укладеним між Кредитором (в Основному договорі - Лізингодавець) та Боржником (в Основному договорі - Лізингоодержувач), в тому числі, але не виключно, зобов`язань щодо строків/термінів та розмірів сплати лізингових платежів, сплати можливих штрафних санкцій, пені, індексу інфляції, 3 % річних, збитків та будь-яких інших умов відповідно до умов Основного договору.

Таким чином, оскільки зобов`язання позичальника - Приватним підприємством "Атлант-М" перед позивачем не виконані, отже поручитель ОСОБА_1 як солідарний боржник відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, в даному випадку щодо сплати лізингових платежів, штрафних та компенсаційних нарахувань.

При цьому з матеріалів справи слідує, що позивач звертався до відповідача 2 як Поручителя із вимогою №14/383 від 28.05.2020 про сплату заборгованості, проте реагування на вказану вимогу матеріали справи не містять.

Таким чином, вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів основного боргу в розмірі 119835,93 грн, пені в розмірі 5 912,73 грн, інфляційних втрат в розмірі 303,11 грн та 25% річних в розмірі 11 751,98 грн є обґрунтованими.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до положень ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

При цьому суд враховує, що відповідачі під час розгляду справи не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у них обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України: витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Приватного підприємства "Атлант-М" (вул.Сербинівська, 17, с.Межирів, Жмеринський район, Вінницька область, 23136; ідентифікаційний код 32890236) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (вул.Мечникова, 16-А, м.Київ, 01601; ідентифікаційний код 30401456) 119835,93 грн - основного боргу; 5912,73 грн - пені; 303,11 грн - інфляційних втрат та 11751,98 грн - 25% річних.

3. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (вул.Мечникова, 16-А, м.Київ, 01601; ідентифікаційний код 30401456) 119835,93 грн - основного боргу; 5912,73 грн - пені; 303,11 грн - інфляційних втрат та 11751,98 грн - 25% річних.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Атлант-М" (вул.Сербинівська, 17, с.Межирів, Жмеринський район, Вінницька область, 23136; ідентифікаційний код 32890236) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (вул.Мечникова, 16-А, м.Київ, 01601, ідентифікаційний код 30401456) 1051,00 грн - витрат на сплату судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (вул.Мечникова, 16-А, м.Київ, 01601, ідентифікаційний код 30401456) 1051 грн 00 коп. - витрат на сплату судового збору.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

7. Примірник повного судового рішення надіслати позивачу на електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та відповідачам - рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 01 березня 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - Приватне підприємство "Атлант-М" (вул.Сербинівська, 17, с.Межирів, Жмеринський район, Вінницька область, 23136);

3 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1