РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.03.2021Справа № 910/19239/20
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Дочірнього підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Обленергоресурс"

про стягнення 704 222,52 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до дочірнього підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Обленергоресурс" про стягнення 704 222,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та публічним акціонерним товариством "Київенерго" укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 601-18, відповідно до умов якого публічне акціонерне товариство "Київенерго" відступило, а позивач прийняв право грошової вимоги до відповідача з оплати спожитої до 01.05.2018 року теплової енергії у розмірі 622 119,76 грн. (за період з січня 2003 року по жовтень 2018 року).

У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в якому просить суд: стягнути з відповідача основний борг в розмірі 622 119,76 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 51 013,82 грн., три проценти річних в розмірі 31 088,94 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов.

15.12.2020 вищезазначена ухвала суду направлена відповідачу на адресу: вул. Горького, буд. 5, м. Київ, 01005 (відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) з позначкою «Судова повістка».

30.12.2020 на адресу суду повернулася копія ухвали Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 з доказами направлення, адресована Дочірньому підприємству по утриманню та експлуатації житлового фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Обленергоресурс". Відповідно до довідки ПуАТ «Укрпошта» Ф-20 від 23.12.2020 поштове відправлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 904/9904/17 від 25.06.2018 Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 було оприлюднене у Єдиному державному реєстрі судових рішень 15.12.2020 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93497671), а тому відповідач міг ознайомитися з текстом цієї ухвали.

Таким чином, враховуючи те, що судочинство в Україні здійснюється на засадах верховенства права, диспозитивності та змагальності, а також те, що ухвалу від 14.12.2020 суд направив за правильною адресою та з додержанням вимог процесуального закону, тому відповідач повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

15.01.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості з оплати спожитої до 01.05.2018 року теплової енергії у розмірі 622 119,76 грн. (за період з січня 2003 року по жовтень 2018 року), інфляційної складової боргу в розмірі 51 013,82 грн., трьох процентів річних в розмірі 31 088,94 грн., яке позивач набув внаслідок укладення договору відступлення права вимоги (цесії) № 601-18.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

З огляду на наведене, клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволенню не підлягає.

Відповідач не скористалися правом на подання відзивів у строк, встановленим судом.

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

11.10.2018 року між публічним акціонерним товариством "Київенерго" (кредитор) та комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (новий кредитор) укладено договір №601-18 про відступлення права вимоги (цесії).

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 517 Цивільного кодексу України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497 554 936,91 грн. станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення договору цесії та коригувань платежів.

Згідно з п. 1.2 договору перелік договорів (основних рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до договору цесії. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що з укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору цесії та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення договору цесії у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені в додатку № 1 до цього договору.

Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору в рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором цесії на суму 497 554 936,91 грн., новий кредитор прийняв 497 554 936,91 грн. боргових зобов`язань кредитора перед ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/7807/18.

В позовній заяві зазначено що, в п. п. 3.1.1 договору (до матеріалів справи надано тільки перший та останній аркуш договору про відступлення прави вимоги (цесії) №601-18 від 11.10.2018р.) сторони договору підтверджують, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Згідно з додатком №1 до договору сторони узгодили перелік споживачів теплової енергії та зобов`язань, право вимоги яких відступається, зокрема, за договором (особистий рахунок) №710287 до Дочірнього підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київреконструкція» () на суму 622 119,76 грн.

Судом встановлено, що відповідно до витягів з ЄДРПОУ №26608604 від 01.03.2021 та №26608839 від 01.03.2021 Дочірнє підприємство по утриманню та експлуатації житлового фонду відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київреконструкція» 01.02.2005 змінило найменування на Дочірнє підприємство по утриманню та експлуатації житлового фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Обленергоресурс".

Позивач зазначає, що актом № 23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації (відсутній у матеріалах справи), на якому записані файли білінгових систем ПК «БІТеК» та ПК «Уніван-Термал» позивач прийняв фізичний носій/пристрій зберігання інформації (зовнішній жосткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК «Уніван- Термал» станом на 01.10.2018 року.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов договору вчасно не вносив оплату за спожиту теплову енергію за період з січня 2003 року по жовтень 2018 року, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 622 119,76 грн.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі договору цесії КП "Київтеплоенерго" отримало від публічного акціонерного товариства "Київенерго" право вимоги до Дочірнього підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Обленергоресурс" (попередня назва Дочірнє підприємство по утриманню та експлуатації житлового фонду відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київреконструкція») за заборгованістю у розмірі 622 119,76 грн.

На підтвердження заборгованості відповідача перед публічним акціонерним товариством "Київенерго" позивач надав довідку про стан розрахунків за спожиту теплоенергію до 01.05.2018 за період з січня 2003 року по жовтень 2018 року, довідку про стан розрахунків за спожиту теплоенергію до 01.05.2018 за період з листопада 2018 року по червень 2020 року, акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.06.2020 року (підписаний тільки позивачем) в якому зазначено, що сальдо розрахунків за теплову енергію з урахуванням ПДВ на 01.07.2020 становить 622 119,76 грн., рахунок-фактуру №710287/2020-6 від 30.06.2020 року на суму 622 119,76 грн., копію договору №710287 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.03.2004 (далі - Договір №710287) з додатками.

Відповідно до п. 1.1., 4.1., 5.1., 5.5. Договору №710287 предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Всі нові або реконструйовані системи теплопостачання «Абонента», до введення їх в роботу, повинні бути прийняті в експлуатацію «Енергопостачальною організацією» згідно до вимог 3 розділу «Правил користування тепловою енергією» та глави 1.8. «Правил технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж» в повному обсязі, з оформленням відповідного акту - допуску.

Облік споживання «Абонентом» теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

При відсутності приладів обліку, або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена «Абоненту», визначається «Енергопостачальною організацією», як виняток, розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.1.3. «Енергопостачальна організація» несе відповідальність за правильність застосування тарифів та достовірність нарахувань за фактично відпущену теплову енергію «Абоненту».

Додатком №1 до Договору №710287 визначено обсяги постачання теплової енергії.

Згідно з п. 2 Додатку №1 до Договору №710287 орієнтована вартість теплової енергії відпущеної «Абоненту» за поточний рік, відповідально до тарифів, діючих на момент укладення Договору всього становить 87 491,27 грн.

Відповідно до п. 4, 5 Додатку №4 до Договору №710287 «Абонементам», що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається з згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел «Енергопостачальної організації» та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання «Абонента» розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактичною спожитою «Абонентом» тепловою енергією сплачується ним самостійно, не пізніше 15 числа слідуючого за розрахунковим.

«Абонент» щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі тепло збуту №4 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки «Абонент» повертає РВТ).

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні відповідні акти - допуску прийняття систем теплоспоживання «Абонента» в експлуатацію «Енергопостачальною організацією», а також відсутні табуляграми фактичного споживання теплової енергії, оскільки, Додатком №1 визначена орієнтована вартість теплової енергії відпущеної «Абоненту» за поточний рік.

У відповідності до положень ст. 517 Цивільного кодексу України ПАТ "Київенерго", як кредитор, зобов`язане було передати КП "Київтеплоенерго", як новому кредитору, документи, які підтверджують права позивача на наявний у відповідача борг.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані належні докази, які підтверджують облік спожитої Дочірнім підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Обленергоресурс" (Дочірнім підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київреконструкція») теплової енергії у період з січня 2003 року по жовтень 2018 року.

Також, в матеріалах справи відсутні корінці нарядів на включення та відключення об`єктів теплоспоживання за спірний період, складені ПАТ "Київенерго".

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В статті 1 цього Закону визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Такими доказами можуть бути, зокрема, акти приймання-передавання теплової енергії, рахунки-фактури, податкові накладні.

Разом з цим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обліку спожитої Дочірнім підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Обленергоресурс" (Дочірнім підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київреконструкція») теплової енергії.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

У зв`язку з відсутністю первинних документів, складених ПАТ "Київенерго", встановити кількість спожитої відповідачем теплової енергії, а отже і наявність у відповідача боргу є неможливим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію за період з січня 2003 року по жовтень 2018 року у розмірі 622 119,76 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу в розмірі 51 013,82 грн. та трьох процентів річних в розмірі 31 088,94 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основного зобов`язання, у задоволенні якого було відмовлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП "Київтеплоенерго" є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо строків позовної давності по пені, суд зазначає наступне.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 названого Кодексу).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

У відповідності до положень пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", тому позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 73, 74, 77, 79, ст.ст. 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий