Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021Справа № 910/15042/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Дупляченко Ю. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Європорт"

про стягнення 404 939,65 грн.

за участю представників:

від позивача: Андрієвська О.В.

від відповідача: Остроухова Н.О.

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "КОЕК", позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства "Європорт" (далі - ПрАТ "Європорт", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 404 939,65 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив умови договору про постачання електричної енергії споживачу № 420014089 від 01.01.2019 р. в частині своєчасної сплати вартості послуг, наданих у березні 2020 р., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ "КОЕК" просить стягнути з відповідача основну заборгованість зі сплати вартості поставленої електроенергії у сумі 288 559,13 грн., пеню у сумі 87 368,86 грн., інфляційні втрати у сумі 20 570,98 грн., 3 % річних у сумі 8 440,68 грн., що разом становить 404 939,65 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 р. вказаний позов був прийнятий до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників спору, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк надав суду відзив, у якому, не заперечуючи наявності основного боргу, не визнав нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних, вказав про безпідставність вимог в цій частині, оскільки акти приймання-передачі електричної енергії та рахунків-фактур для оплати від позивача він не отримав, а тому не мав можливості своєчасно оплатити поставлену енергію.

Також від представника відповідача надійшли заперечення проти розгляду справи у спрощеному провадженні, у яких він стверджував, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають розгляду справи у загальному провадженні. Розглянувши вказане клопотання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 03.12.2020 р., відмовив у його задоволенні як у необґрунтованому з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 ГПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про залишення заяви відповідача без задоволення або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). За змістом ч. 3 ст. 12 ГПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, зокрема, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порядку спрощеного позовного провадження, окрім малозначних справ, може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч. 2 ст. 247 ГПК України).

У даному випадку, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд прийняв до уваги положення ч. 2 ст. 247 ГПК України та зазначив, що характер спірних правовідносин і предмет доказування не вимагають розгляду справи у загальному позовному провадженні. Доводи відповідача, викладені у його запереченнях, про складний характер спірних правовідносин та предмет доказування суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним критеріям справи, тому суд дійшов висновку, що немає необхідності здійснювати її розгляд у загальному позовному провадженні.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві. Також просив застосувати строк спеціальної позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій та відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши заяви учасників справи по суті позову, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.01.2019 на підставі заяви-приєднання відповідача між ТОВ "КОЕК" (постачальник) та ПрАТ "Європорт" (споживач) був укладений договір постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір).

Вказаний договір є публічним договором приєднання, що встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

У договорі сторони домовились, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні.

Відповідно до п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору. Ціна електричної енергії має зазначатись постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.4 договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5 договору). Порядок оплати встановлюється згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору. Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку. Не отримання споживачем рахунку постачальника не звільняє споживача від виконання зобов`язань з оплати електричної енергії згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією (п. 5.7 договору).

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (п. 6.2 договору).

Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з дати погодження споживачем заяви-приєднання (п. 13.1 договору).

Комерційною пропозицією "Стандарт-1", що є невід`ємною частиною договору, сторони погодили тариф електроенергії, порядок оплати, розмір штрафних санкцій у разі неналежного виконання споживачем своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов укладеного сторонами договору позивач у березні 2020 р. надав послуги відповідачу з постачання електричної енергії на загальну суму 288 559,13 грн., що підтверджується актами прийому-передачі електричної енергії та рахунками на оплату за вказаний період.

Проте, відповідач свої зобов`язання виконав неналежним чином, вартість послуг з постачання електричної енергії не сплатив. Відтак, у ПрАТ "Європорт" виникла заборгованість у сумі 288 559,13 грн.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач не сплатив своєчасно та в повному обсязі вартості поставленої йому у березні 2020 р. електроенергії, він допустив порушення зобов`язання та у нього виникла заборгованість на суму 288 559,13 грн., яка підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку.

Щодо нарахованої позивачем у період з 31.01.2019 р. по 31.05.2020 р. пені в сумі 87 368,86 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У додатку № 2 до договору (комерційна пропозиція) та у п. 5.8 договору сторони домовились, що у разі порушенням споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, п. 1.9, 2.5 постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, зважаючи на наведені положення чинного законодавства та умови договору, нарахування пені за порушення зобов`язання було здійснено позивачем правомірно.

Доводи відповідача про те, що він не отримував актів прийому-передачі електричної енергії та рахунків на оплату електроенергії із зазначенням строку їх сплати, а тому відповідний обов`язок у нього не виник, суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Порядок оплати за електричну енергію встановлюється договором та згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору.

Так, оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку. Разом з тим, неотримання споживачем рахунку постачальника не звільняє споживача від виконання зобов`язань з оплати електричної енергії згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією (п. 5.7 договору).

Також обраною відповідачем комерційною пропозицією встановлений порядок оплати на умовах попередньої оплати, а саме - 100 % вартості договірного обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період, що має бути сплачена до дати початку розрахункового періоду. Остаточний розрахунок проводиться за фактично відпущену електричну енергію, що підлягає оплаті незалежно від отримання рахунку постачальника.

Тобто, умовами договору сторони погодили оплату ПрАТ "Європорт" поставленої електричної енергії, незалежно від отримання ним рахунку на оплату.

Крім того, відповідно до п. 4.14 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р., платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника через персональну сторінку споживача на веб-сайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.

Отже, споживач не був позбавлений можливості самостійно отримати рахунки-фактури для їх своєчасної оплати у спосіб, визначений п. 4.14 вказаних Правил. Однак, таких дій відповідач не вчинив.

Крім того, судом встановлено, що листом № 7 від 20.08.2020 р. позивач направив на адресу ПрАТ "Європорт" акти приймання-передачі та рахунки-фактури за період з січня 2019 р. по березень 2020 р., які останнім були отримані, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на поштовому відправленні, а ПрАТ "Європорт", у подальшому, частково сплатило направлені йому рахунки (окрім рахунку-фактури за березень 2020 р.), що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, у судовому засіданні представник ПрАТ "Європорт" заявив клопотання про застосування строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 31.01.2019 р. по 31.05.2020 р. у сумі 87 368,86 грн.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" перебіг строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, оскільки нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від того дня, з якого нараховано санкцію. Вказана позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 по справі № 911/1563/18, від 22.08.2019 по справі № 914/508/17, від 11.11.2019 по справі № 904/1038/19, від 11.02.2020 по справі № 916/612/19.

З указаного слідує, що оскільки господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

При цьому судом враховано, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, зокрема, щодо строку позовної давності зі стягнення пені, були продовжені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" з 02.04.2020 р. на строк дії карантину.

У даному випадку за порушення зобов`язання зі сплати послуг електричної енергії, наданих у січні 2019 р. - березні 2020 р., позивач нарахував пеню у період з 31.01.2019 р. по 31.05.2020 р.

Отже, враховуючи річний строк позовної давності для стягнення неустойки та зважаючи на те, що з 02.04.2020 р. строк для стягнення пені у зв`язку з карантином був продовжений, а з даним позовом ТОВ "КОЕК" звернулось 30.09.2020 р., пеня, нарахована за період з 31.01.2019 р. по 01.04.2020 р. стягненню з відповідача не підлягає у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Щодо іншої частини пені, провівши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 66 242,85 грн.

Стосовно стягнення з ПрАТ "Європорт" інфляційних втрат у сумі 20 570,98 грн. та 3 % річних у сумі 8 440,68 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19, якщо сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, то вона індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Тобто, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Здійснивши перерахунок сум матеріальних втрат з урахуванням вказаних правових норм та роз`яснень Верховного Суду, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 8 440,68 грн. та інфляційні втрати у сумі 13 442,75 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, з огляду на невірний розрахунок інфляційної складової боргу.

Отже, на підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73-79, 129, 236-237, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" до Приватного акціонерного товариства "Європорт" про стягнення заборгованості у сумі 404 939,65 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Європорт" (03049, м. київ, вул. Лукашевича, буд. 15-А, ідентифікаційний код 31744061) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Київська, 8-В, ідентифікаційний код 42094646) основний борг у сумі 288 559 (двісті вісімдесят вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 13 коп., пеню у сумі 66 242 (шістдесят шість тисяч двісті сорок дві) грн. 85 коп., інфляційні втрати у сумі 13 442 (тринадцять тисяч чотириста сорок дві) грн. 75 коп., 3 % річних у сумі 8 440 (вісім тисяч чотириста сорок) грн. 68 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 650 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 24 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 18 лютого 2021 року.

Повний текст рішення складений 25 лютого 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.