ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

01.03.2021м. ДніпроСправа № 904/1783/21

за заявою Фірми "Краб" Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Дніпро

до особи, що може набути статус відповідача Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про забезпечення позову (до його подання)

Суддя Євстигнеєва Н.М.

С У Т Ь С П О Р У:

Фірма "Краб" Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до господарського суду із заявою про забезпечення позову (до його подання), якою просить до набрання законної сили рішенням суду по справі за позовом Фірми "Краб" Товариства з обмеженою відповідальністю до Дніпровської міської ради, про визнання договору оренди землі поновленим вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій органами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (державними реєстраторами) щодо земельної ділянки, загальною площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки;

- заборони Дніпровській міській раді (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ) та/або будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням земельною ділянкою, загальною площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки;

- заборони Дніпровській міській раді (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ) та/або будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії, зокрема з демонтажу, руйнування, знесення, переміщення, зберігання будь-який споруд, що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що:

- між Дніпропетровською міською радою та Фірмою "Краб" Товариством з обмеженою відповідальністю 05.12.2008, на підставі рішення міської ради № 222/36 від 19.09.2008, було укладено договір оренди землі загальною площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки, який було посвідчено нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Літаш І.П. та зареєстровано в реєстрі за №7871. Згідно Акту приймання-передачі об`єкта оренди від 05.12.2008 підприємству було передано вищевказану земельну ділянку;

- Додатковою угодою до договору від 16.03.2012, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П., про що вчинено запис в реєстрі за № 739 та зареєстрованою в управлінні Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області 30.08.2012 за № 00667, договір оренди було поновлено на три роки;

- Додатковою угодою до договору від 22.12.2014, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П., про що вчинено запис в реєстрі за № 1424, договір оренди було поновлено на три роки починаючи з двадцять сьомого грудня 2014 року;

- 22.12.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване право оренди земельної ділянки за ТОВ фірма "Краб" (номер запису про інше речове право 8175257), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.02.2021;

- Товариство звернулося до міської ради 01.11.2017, Вих. № 01/11, з клопотанням (листом-повідомленням) про поновлення договору оренди землі на новий строк. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі було додано проект додаткової угоди;

- оскільки упродовж місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення від орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі на адресу нашого товариства не надходило, заявник вважає, що, в силу положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та ст. 126-1 ЗК України, договір оренди землі від 05.12.2008 загальною площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки, вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, тобто на три роки, починаючи з 27.12.2017;

- Товариство продовжувало користуватися зазначеною земельною ділянкою, належно виконувало усі взяті на себе договірні зобов`язання та сплачувало орендну плату; 02.09.2020, Вих. №02/09, знову звернулося до відповідача з клопотанням (листом-повідомленням) про поновлення договору оренди землі на новий строк. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі було додано проект додаткової угоди;

- в строк, передбачений законодавством, Орендодавець не розглянув надісланий лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, не прийняв рішення про поновлення договору оренди землі, та не уклав додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Заявник має намір звернутися до господарського суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання договору оренди землі поновленим.

Вважає, що існує реальна загроза передачі в оренду спірної земельної ділянки іншим третім особам без врахування переважного права заявника, як орендаря, на поновлення вказаного Договору оренди, без компенсації йому будь-яких матеріальних витрат, що понесені ним при користуванні даною земельною ділянкою; існує очевидна небезпека заподіяння шкоди майновим правам та інтересам товариства; без вжиття заходів забезпечення позову захист цих майнових прав та інтересів стане неможливим або для їх відновлення підприємству необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Розглянувши заяву Фірма "Краб" Товариства з обмеженою відповідальністю про вжиття заходів до забезпечення позову (до його подання), суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За умовами ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу (правову позицію щодо можливості застосування заходів забезпечення позову при позовних вимогах нематеріального характеру виклав Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16.08.2018 (справа №910/1040/18).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права Відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Суд зауважує, що оскільки заявник має намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою - про визнання договору оренди поновленим, тобто судове рішення у разі задоволення цих вимог не вимагатиме примусового виконання. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Такої ж правої позиції дотримується об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Щодо заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій органами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (державними реєстраторами) щодо земельної ділянки, загальною площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки cуд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

За змістом статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є нотаріус.

За частиною першою статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 статті 18 цього Закону).

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову убачається, що заявник звертався до відповідача з клопотанням від 21.09.2020 про поновлення договору оренди земельної ділянки, відповіді на звернення не отримав, однак продовжує користуватися земельною ділянкою.

Згідно п.9 Акту приймання-передачі земельної ділянки кадастровий номер :02:412:0041 від 05.12.2008, земельна ділянка надана для проектування та будівництва торговельно-готельного комплексу (1 черга - двоповерховий торговельний центр). На земельній ділянці розташовано котлован, частина земельної ділянки огороджена металевою огорожею, на земельній ділянці існують залишки фундаменту (п.3 Акту приймання-передачі від 05.12.2008).

Доказів того, що міська рада зверталася до органу державної реєстрації із заявою про припинення зареєстрованого речового права заявника (права оренди на земельну ділянку) подані заявником матеріали не містять. Як вірно зазначає у заяві про забезпечення позову Товариство, у разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №159/5756/18.

Крім того, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони проведення будь-яких реєстраційних дій органами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (державними реєстраторами) щодо земельної ділянки, загальною площею 0,0317 га, яка розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки, тобто, без зазначення конкретних дій, що стосуються предмету спору, прямо заборонено положеннями п. 4 ч. 5 ст. 137 ГПК України.

Щодо заборони Дніпровській міській раді та/або будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням земельною ділянкою, загальною площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, відноситься зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Пунктом 34 частини першої статті 26 "Про місцеве самоврядування в Україні" унормовано, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Статтею 124 вказаного Кодексу встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч.2).

Таким чином, Дніпровська міська рада, як орган місцевого самоврядування наділена повноваженнями щодо розпорядження землями територіальної громади.

Проте, заявником не надано до суду доказів на підтвердження того, що Дніпровська міська рада розглядає питання передачі спірної земельної ділянки у користування іншій особі або питання передачі земельної ділянки включено до порядку денного найближчої сесії міської ради тощо.

З урахуванням викладеного, вимога заявника щодо заборони Дніпровській міській раді вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням земельною ділянкою площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки, не підлягає задоволенню. Також не підлягає задоволенню вимога заявника щодо заборони будь-яким іншим особам вчиняти дії з розпорядження спірною земельною ділянкою слід відмовити, оскільки заявником не вказано перелік цих осіб, які можуть, відповідно до законодавства, вчиняти такі дії.

Враховуючи те, що заявником не надано до заяви про вжиття заходів до забезпечення позову жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем або іншими особами (Комунальним підприємством "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради, Інспекцією з питань благоустрою Дніпровської міської ради, Комунальним підприємством "Управління контролю за благоустроєм міста") вчиняються будь-які дії, зокрема з демонтажу, руйнування, знесення, переміщення, зберігання будь-який споруд, що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Дніпровській міській раді та/або будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії, зокрема з демонтажу, руйнування, знесення, переміщення, зберігання будь-який споруд, що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,0317 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, в районі вул. Ширшова, вул. Харківської та вул. Глинки.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Фірми "Краб" Товариства з обмеженою відповідальністю про вжиття заходів до забезпечення позову до його подання - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 01.03.2021.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.М. Євстигнеєва