ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1097/20

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області (07401, Київська обл., м. Бровари вул. Київська, буд. 137) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м Київ, проспект Перемоги, буд. 14, код 39816845) в особі управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 8)

до

товариства з обмеженої відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, буд. 2, код 22202218)

про стягнення заборгованості 38686,64 гривень

30.04.2020 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області (далі по тексту - Прокурор) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області (далі по тексту - Служба/Управління/позивач) до товариства з обмеженої відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» (далі по тексту - Товариство/відповідач) про стягнення 38686,64 гривень.

Обгрунтовуючи позовні вимоги прокурор вказує на те, що 27.03.2019 посадовими особами Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області складено акт № 0015548 та довідку № 027139 у зв`язку з виявленням на транспортному засобі DAF 95 XF д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепі МАЗ 9758 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить відповідачу, перенавантаження на строєну вісь напівпричепа та на весь транспортний засіб, яке загалом становить 5155 кг та 3965 кг відповідно, що стало підставою для розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у розмірі 1270,08 євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 27.03.2019 складає 38686,64 гривень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2020 позовну заяву Прокурора прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1097/20. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи.

28.05.2020 на адресу суду від Товариства надійшов відзив на позов із запереченнями проти пред`явлених позовних вимог.

15.06.2020 на адресу суду від Прокурора надійшла відповідь на відзив Товариства, в якому викладено заперечення проти доводів відповідача, наведених у відзиві.

01.07.2020 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача посилався на те, що позовну заяву підписано заступником керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області, в той час, як відомості про відсутність керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області чи його першого заступника на день підписання позовної заяви в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою суду від 06.07.2020 запропоновано прокурору надати письмові пояснення, щодо обставин викладених відповідачем у клопотанні про залишення позову без розгляду із наданням відомостей про відсутність керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області станом на 27.04.2020.

На адресу суду 07.07.2020 від заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області надійшли заперечення проти клопотання відповідача про залишення позову без розгляду. Прокурор вказував на те, що процесуальне становище прокурора при здійснені конституційних функцій представництва в суді інтересів держави визначається його компетентністю. Прокурор відповідно до закону є службовою особою державного органу і діє без спеціальних доручень, оскільки виконує покладені на органи прокуратури завдання і функції щодо представництва державних інтересів у суді. Відтак, на переконання прокурора, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.08.2020 клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» про залишення позову без розгляду задоволено; позов заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 апеляційну скаргу керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області задоволено; ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі № 911/1097/20 скасовано; справу № 911/1097/20 передано на розгляд Господарського суду Київської області.

07.12.2020 матеріали справи № 911/1097/20 повернуто до Господарського суду Київської області.

На адресу суду 08.12.2020 від відповідача надійшли письмові заперечення проти пред`явлених позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2020 провадження у справі № 911/1097/20 поновлено та ухвалено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для прийняття рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно затвердженого начальником Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 21.03.2019 та направлення на рейдову перевірку від 22.03.2019 № 009136 посадовими особами Управління 27.03.2019 на а/д Н-31, 29 км+725 м проведено перевірку транспортного засобу DAF 95 XF д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепу МАЗ 9758 д.н.з. НОМЕР_2 , з маршрутом руху м. Березань, Київська область - м. Запоріжжя з пройденою відстанню 504 км, яким керував водій ОСОБА_1 , під час якої здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

За наслідками проведеного габаритно-вагового контролю посадовими особами Управління складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.03.2019 № 110621, яким зафіксовано порушення, а саме: надання послуг з вантажних перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - не оформлений документ про внесення плати за проїзд дорогами України великовагового ТЗ.

Згідно довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27.03.2019 № 027139 та акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 27.03.2019 № 0015548 встановлено, що під час перевірки транспортного засобу DAF 95 XF д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепу МАЗ 9758 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 , виявлено порушення, зокрема, встановлено, що загальна маса транспортного засобу становить 43,9 тон при нормативно допустимій для даного виду транспортного засобу 40,0 тон, при цьому осьове навантаження фактично становить 7,1 тон, 9,6 тон, 11,8 тон, 7,8 тон, 7,4 тон при нормативно допустимих 11,0 тон, 11,0 тон, 11 тон, 11 тон, 11 тон відповідно. Тобто, навантаження на строєну вісь становить 11,8 тон при нормативно допустимих для даного виду транспортного засобу 11,0 тон.

Результати зважування транспортного засобу зафіксовано у талоні зважування від 27.03.2019 № 70.

Доказів того, що водієм під час складання вказаних актів та довідки висловлено заперечення матеріали справи не містять, при цьому акти підписані водієм без заперечень та зауважень.

З наявних у матеріалах справи реєстраційних карток вбачається, що транспортний засіб марки DAF модель 95 XF державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності Товариству, а напівпричеп марки МАЗ модель 9758 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ТОВ «Будівельне управління механізації».

На підставі складених у ході здійснення габаритно-вагового контролю документів посадовими особами Управління складено розрахунок від 27.03.2019 № 0015548 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 0015548 від 27.03.2019 на суму 1270,08 євро, що за офіційним курсом валют євро до гривні Національного банку України станом на 27.03.2019 (день проведення розрахунку) еквівалентно 38686,64 гривень.

Розрахунок проведений відповідно до формули, затвердженої постановою КМУ № 879 від 27.06.2007, а саме: П = (Рзм + Рнв + Рг) Ч В Ч К, де Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (вісі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів; К - коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 % - К = 2; від 10% до 40% - К = 3; більш ніж 40 % - К = 5).

Згідно вказаного розрахунку маршрут прямування: Київська обл., м. Березань - м. Запоріжжя, пройдена відставнь транспортним засобом 504 км.

Наведені обставини відповідачем в перебігу розгляду справи не заперечувались.

29.03.2019 Управлінням на адресу Товариства надіслано лист № 1456/22-19 з вимогою протягом 30 днів з моменту визначення плати здійснити в добровільному порядку плату за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 1270,08 євро. До вказаного листа долучено копії: Акту від 27.03.2019 № 0015548, розрахунку від 27.03.2019 № 0015548 та довідки № 0027139.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається отримання відповідачем вказаного листа 15.04.2019, факт отримання якого відповідач не заперечив.

Як зазначає прокурор, нарахована Управлінням плата за проїзд Товариством в добровільному порядку не сплачена, що і стало підставою для звернення до суду із розглядуваним позовом із вимогою про стягнення з відповідача на користь держави 38686,64 гривень плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, що є гривневим еквівалентом 1270,08 євро.

Товариство проти пред`явлених позовних вимог заперечило посилаючись, зокрема на те, що прокурором не надано доказів того, що місце зважування транспортного засобу, на якому розміщувався засіб вимірювальної техніки під час здійснення габаритно-вагового контролю, відповідало вимогам до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 № 255. Крім того, Товариство вказало на те, що у матеріалах відсутні відомості про повірку вимірювальної техніки.

Відповідач також заперечив проти здійсненого Управлінням розрахунку плати за проїзд, оскільки така має сплачуватись на користь Укравтодору після отримання Погодження маршруту, а погодження маршруту, своєю чергою, є передумовою отримання дозволу на рух. При цьому, як вказує відповідач, норми чинного законодавства України забороняють вимагати від особи, яка має намір здійснити перевезення, отримання погодження, водночас статтею 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» не передбачено будь-яких приписів, які б встановлювали необхідність отримання відповідачем погоджень або внесення плати за проїзд.

На переконання відповідача положення пунктів 4, 9 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 та п. 2, 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, якими на відповідача покладено обов`язок по отриманню погодження маршруту та внесення плати за проїзд не відповідають приписам Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Разом із тим, як вказує відповідач, Закони України «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги» та п. 76 додатку до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», покладають на відповідача обов`язок по отриманю дозволу, який видається за плату визначену Кабінетом Міністрів України.

Відповідач вважає, що вимоги щодо отримання погодження маршруту та внесення плати за проїзд є забороненими, оскільки законодавством не передбаченні, а приписи Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 та Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, суперечать ч. 2 ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідач, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 30.01.2019 у справі № 803/3/18 зазначає, що розрахунок плати за проїзд не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не створює для Товариства жодних прав та обов`язків та не підлягає оскарженю у суді.

Відповідач стверджує, що у розглядуваній справі прокурором не наведено конкретних та законних підстав для виникнення у відповідача зобов`язання щодо внесення плати за проїзд.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно пп. 1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення).

З огляду на викладене вище, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) під час здійснення своїх повноважень є органом, наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Вказані вище норми Положення в частині надання позивачу прав на стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю свідчать про те, що на час звернення до суду прокурором вірно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З наявного у матеріалах справи листа Управління від 28.08.2019 № 43881/22/24-19 вбачається, що останнє звернулось до прокуратури Київської області із проханням щодо можливості представництва інтересів держави в особі Управління, адже Законами України Управління не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів. Разом із цим, Управління вказувало, що не зверталося з позовом до суду про стягнення з Товариства плати за проїзд дорогами загального користування з порушенням вагових параметрів у розмірі 1270,08 євро, при цьому Управлінням здійснювались заходи щодо стягнення такої плати.

Враховуючи нездійснення Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів держави, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави, а також визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор, у межах своїх повноважень, має право на звернення до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованими мотиви прокурора наведені у позові щодо наявності у нього підстав для звернення із позовом у справі до суду з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті.

Частинами 1, 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем порушено вимоги вказаних вище нормативних актів, що встановлено актом Управління від 27.03.2019 № 0015548 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідкою від 27.03.2019 № 027139 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та талоном про зважування від 27.03.2019.

Відповідно до п.п. 1, 3, 6 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422 зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів (далі - транспортний засіб), під час проведення рейдових перевірок здійснюється посадовою особою Укртрансбезпеки або її територіального органу (далі - посадова особа) у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла). Зупинення транспортного засобу здійснюється для проведення рейдової перевірки посадовою особою в будь-який час на маршруті руху. У разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 і 3 до цього Порядку та повідомляють відповідний підрозділ Національної поліції про такі порушення.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879).

Зазначений нормативно-правовий акт встановлює порядок обчислення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, яка за своїм правовим змістом є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Згідно пп. 3, 5, 13 п. 2 Порядку № 879, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.

Погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів - документ, що видається дорожніми, комунальними, залізничними та іншими підприємствами і організаціями, який підтверджує можливість безпечного проїзду маршрутом. Погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів є підставою для видачі дозволу на рух.

При цьому, відповідно до вимог пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (надалі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» через центри надання адміністративних послуг. Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 15 Порядку № 879 визначено, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п. 32 Порядку № 879 перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу після отримання погодження маршруту видається уповноваженим підрозділом Національної поліції через центри надання адміністративних послуг.

Із наведених норм випливає, що погодження маршруту, дозвіл та плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковими при здійсненні перевезень великоваговими чи великогабаритними транспортними засобами, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативно допустимі.

Доказів отримання відповідачем у встановленому порядку дозволу на участь у дорожньому русі належного йому транспортного засобу, загальна вага та навантаження на осі якого перевищували нормативні параметри матеріали справи не містять.

Відтак, відповідачем вчинено правопорушення, яке має своїм наслідком спричинення державі збитків у вигляді некомпенсованого руйнування автомобільних доріг.

Відповідно до п. 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

Згідно з п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку (пункти 26, 27 Порядку № 879).

Абзацом 3 п. 28 Порядку № 879 передбачено, що погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається.

Згідно з п. 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

З аналізу наведених норм слідує, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568), перевізником є фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Згідно з п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Пункт 21 Порядку № 1567 передбачає, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як підтверджується матеріалами справи, перевезення вантажу здійснювалось транспортним засобом автомобілем DAF 95 XF (реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке належить Товариству), разом з напівпричепом МАЗ 9758 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Судом встановлено, що у матеріалах справи наявні усі передбачені Порядком № 879 документи, зокрема, довідка від 27.03.2019 № 027139, акти від 27.03.2019 №№ 110621, 0015548, розрахунок плати за проїзд до акту № 0015548, які були складені працівниками управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю відсутності дозвільних документів на перевезення вантажу, що перевищує нормативно встановлені параметри та невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем.

Розмір плати за проїзд позивачем визначено у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879.

Водночас, матеріали справи не містять доказів як сплати відповідачаем нарахованої плати за проїзд згідно розрахунку № 0015548, так і оскарження відповідачем дій позивача по складанню акту проведення перевірки, на підставі якого нарахована така плата.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. (ч. ч. 1, 2 ст. 216 Господарського кодексу України).

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є шкода, вина та протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків (ч. ч. 2, 3 ст. 225 Господарського кодексу України).

Положеннями пунктів 37, 41 Порядку № 879 встановлено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

У даному випадку прокурором доведено належними доказами факт завдання Державному бюджету України збитків у розмірі 38686,64 гривень, які полягають у перевищенні транспортним засобом відповідача нормативних габаритних та вагових параметрів без відповідного дозволу. Сума заподіяних збитків визначена у розрахунку Укртрансбезпеки № 0015548 від 27.03.2019, зробленому відповідно до формули п. 31-1 Порядку № 879.

Протиправність поведінки відповідача підтверджена складеними Укртрансбезпекою довідкою № 027139 від 27.03.2019 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0015548 від 27.03.2019, актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 110621 від 27.03.2019, якими зафіксовано порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»,

Причинний зв`язок полягає у недотриманні перевізником вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом, що завдало державі шкоди (пошкодження дорожнього покриття).

Проте, відповідачем не було надано жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який перебуває у його власності, а також доказів оскарження в установленому порядку дій позивача щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної плати за проїзд великоваговим/великогабаритним транспортним засобом.

Порушення водієм транспортного засобу належного відповідачу вимог пункту 21 Порядку № 879 та продовження руху за маршрутом з перевищенням нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру не звільняє власника транспортного засобу від обов`язку внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, за пройдену автомобілем частину маршруту/за частину, яку перевізник мав намір проїхати.

При цьому, доводи відповідача про те, що встановлена Порядком № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу на користь бюджету України не створює для відповідача обов`язку по її сплаті, оскільки така встановлена не законом, прийнятим Верховною Радою України, а підзаконним актом Кабінету Міністрів України, і спірна плата за проїзд не передбачена жодними положеннями чинного законодавства України є недоречними, оскільки предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності за порушення правил діяльності у сфері господарювання і загальні засади застосування такої відповідальності визначені законодавчо.

Натомість, визначення розміру збитків відповідно до способу, передбаченого підзаконним нормативно-правовим актом, не суперечить чинному законодавству.

Зміст і призначення закріпленої у Порядку № 879 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Положення цього нормативного акту у повній мірі визначають механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Отже, доводи відповідача щодо невідповідності підстав та порядку нарахування йому спірної плати положенням законодавства про адміністративні послуги та порядку застосування адміністративно-господарських санкцій спростовуються висновками суду, щодо визначення цього спору як цивільного спору про стягнення збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 926/16/19.

Стосовно доводів відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні відомості про повірку зважувального обладнання та те, що зважування проводилося на поверхні, яка має нерівності, що призвело до спотворення результатів, суд зазначає, що згідно приписів пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинно утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Згідно ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» затвердження типу засобу вимірювальної техніки - рішення призначеного органу з оцінки відповідності, прийняте на основі звіту про оцінку типу, про те, що тип засобу вимірювальної техніки відповідає встановленим вимогам і може використовуватися у сфері законодавчо регульованої метрології у спосіб, за якого він, як очікується, забезпечить надійні результати вимірювань протягом визначеного періоду часу.

Відповідно до статті 16 вказаного Закону сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено.

Відповідно до п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження технічного регламенту» у разі коли тип засобу вимірювальної техніки відповідає вимогам Технічного регламенту, призначений орган видає виробникові сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки (далі - сертифікат перевірки типу), який повинен містити найменування та адресу виробника, результати перевірки, умови (за наявності) його чинності та необхідні дані для ідентифікації затвердженого типу. Сертифікат перевірки типу може мати один або кілька додатків.

Відповідно до п. 18 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» повірка засобів вимірювальної техніки сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Відповідно до Міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювання техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, затверджених Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13.10.2016, для приладів автоматичних для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь міжповірочний інтервал становить 1 рік.

Так, в матеріалах справи міститься чинне до 12.02.2020 свідоцтво державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» № 35-02/5353 видане 12.02.2019 про повірку приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-AS-PWIA, зав. № 17-415, виробник «ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD.STI», згідно якого за результатом повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13.01.2016.

Таким чином, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, здійснювався технічними засобами, що має відповідний сертифікат, пройшов метрологічну атестацію, у зв`язку із чим є придатними до застосування. При, цьому, відповідачем не надано доказів, які б спростували результати габаритно-вагового контролю.

Суд також зазначає, що доводи викладені учасниками справи в заявах по суті справи та письмових поясненнях, а також долучені до них докази були досліджені судом і наведених вище висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовують.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги Прокурора підлягають задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженої відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області 38686,64 гривень плати за проїзд автомобільними дорогами.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у повному обсязі, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій. У зв`язку із чим з відповідача підлягає до стягнення 2102,00 гривень судового збору за подання позовної заяви та 2102,00 гривень за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженої відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, буд. 2, код 22202218) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14, код 39816845) в особі управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 8) 38686,64 гривень плати за проїзд автомобільними дорогами.

3. Стягнути з товариства з обмеженої відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, буд. 2, код 22202218) на користь Київської обласної прокуратури (01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2, код 02909996) 2102,00 гривень судового збору за подання позовної заяви та 2102,00 гривень за подання апеляційної скарги.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 01.03.2021.

Суддя Р.М. Колесник