ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 Справа № 917/1961/20

за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027

до Фізичної особи-підприємця Оробей Тамари Володимирівни, АДРЕСА_1

про стягнення 14 245,62 грн.

Суддя Ціленко В. А.

Секретар судового засідання Білоус О.В.

Представники сторін в судове засідання не викликались. Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 247 Господарського процесуального кодексу України.

Суть справи: стягується 9 561,55 грн. інфляційних витрат та 4 684,07 грн. річних за порушення грошових зобов`язань.

Відповідач відзив у встановлений судом строк без поважних причин не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, у порядку визначеному ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

20.04.2011 року Фізичною особою-підприємцем Оробей Тамарою Володимирівною було підписано заяву про відкриття поточного рахунку з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Відповідно до Договору банком було визначено відповідачу кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг", а саме: станом на 20.04.2011 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 1 400,00 грн., станом на 04.02.2013 р. - 1 800,00 грн., станом на 04.03.2013 р. - 3 000,00 грн., станом на 13.03.2013 р. - 3 800,00 грн., станом на 19.03.2013 р. - 7 000,00 грн., станом на 18.07.2013 р. - 9 000,00 грн., станом на 27.08.2013 р. - 11 000,00 грн., станом на 09.09.2013 р. - 32 500,00 грн., станом на 23.09.2013 р. - 37 000,00 грн., станом на 16.10.2013 р. - 52 000,00 грн., станом на 01.03.2014 р. - 52 000,00 грн., станом на 02.03.2014 р. - 47 400,00 грн. Всього відповідач отримав кредитних коштів у сумі 51 991,30 грн.

У зв`язку із систематичним невиконанням зобов`язання щодо своєчасної сплати кредитних платежів, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" вважаючи свої права порушеними звернувся до суду з вимогою щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Оробей Тамари Володимирівни 121 551,21 грн. - заборгованість за Договором банківського обслуговування № б/н від 20.04.2011 р., з яких 51 991,30 грн. - заборгованість за кредитом, 37 206,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 24 866,25 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 7 486,88 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

З урахуванням встановлення факту укладення кредитного договору, надання кредиту, порушення відповідачем зобов`язань, наявності заборгованості встановлена рішенням від 15.09.2015 року у судовій справі № 917/1496/15 де Господарський суд Полтавської області задовольнив позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та стягнув з Фізичної особи-підприємця Оробей Тамари Володимирівни 121 551,21 грн. нарахувань по боргових зобов`язаннях. Судове рішення вступило в законну силу.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус.

Отже, рішення Господарського суду Полтавської області від 15.09.2015 року у справі № 917/1496/15 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Частиною 5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як нараховані інфляційні витрати на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошових зобов`язань, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від божника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові нарахування позивачем на суму основної заборгованості інфляційних та річних є правомірними.

Витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 232-233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Оробей Тамари Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027, ) 9 561,55 грн. інфляційних витрат, 4 684,07 грн. річних за порушення грошових зобов`язань та 2102,00 грн. судового збору.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.03.2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Ціленко