РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2021Справа № 910/12968/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/12968/20

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (Україна, 08300, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код: 20572069)

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (Україна, 01030, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4; ідентифікаційний код: 14348681)

про стягнення 145 896,13 грн

Представники сторін:

від позивача: Щиголь М.В., довіреність № 01-22/7-57 від 04.01.2021;

від відповідача: Ярмак М.М., довіреність № 01.1.1-05/119-2020 від 17.12.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (далі - відповідач) про стягнення 2 358 926,66 грн, з яких 2 230 635,05 грн заборгованості, 101 365,42 грн пені, 5 513,49 грн інфляційних втрат та 21 412,70 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 02.5-14/1-53 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю від 09.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

21.09.2020 (надіслана засобами поштового зв`язку у встановлений судом строк) до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12968/20, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.10.2020.

15.10.2020 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 116 723,90 грн пені, 3 919,89 грн інфляційних втрат та 25 252,34 грн 3 % річних, що разом становить 145 896,13 грн, а також повернути з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 33 195,46 грн.

23.10.2020 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, зазначає, що виставлені позивачем рахунки-фактури за надані послуги на загальну суму 2 230 635,05 грн були оплачені ним до дати подання позовної заяви до суду. Відповідач вказує на те, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі, у зв`язку із значним скороченням кількості авіарейсів внаслідок запровадження карантину по всій території України, позивачем не надано доказів того, що внаслідок прострочення оплати відповідачем вартості наданих послуг позивач зазнав додаткових збитків, відтак, на думку відповідача, стягнення пені в заявленому розмірі є надмірним заходом фінансового впливу, що не відповідає фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити позивачу в стягненні заборгованості в розмірі 2 230 635,05 грн та зменшити на 90% (до 10 136,54 грн) розмір нарахованої пені.

Підготовче засідання, призначене на 28.10.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/12968/20 призначено на 02.12.2020.

У підготовче засідання 02.12.2020 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін у судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 02.12.2020 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 20.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/12968/20 призначено на 20.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 було задоволено клопотання позивача про повернення судового збору.

У підготовче засідання 20.01.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін у судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.02.2021.

У судове засідання 17.02.2021 з`явились представники сторін.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

У судовому засіданні 17.02.2021 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

09.07.2015 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - балансоутримувач, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (далі - орендар, відповідач) було укладено Договір № 02.5-14/1-53 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого, у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування приміщень Ангару-ІАС, загальною площею 7 421,4 кв.м., для забезпечення безперервної підтримки льотної придатності повітряних суден (далі - майно): балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги, зазначені в Таблиці № 1 підп. 1.1.1 цього пункту Договору.

Згідно з підп. 1.1.4 пункту 1.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 09.09.2015 до Договору орендар відшкодовує балансоутримувачу вартість послуг на утримання Ангару-ІАС відповідно до Таблиці № 2, наведеної в цьому пункті Договору.

У пункті 1.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 09.09.2015 до Договору сторони погодили, що сплата за послуги, вказані в Таблиці № 1 та Таблиці № 2, здійснюється орендарем з 09.07.2015 - дати підписання сторонами Акту № 1 приймання-передачі державного майна до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1708 від 24.06.2015 (далі - Акт № 1 від 09.07.2015).

Додатковою угодою № 6 від 24.01.2018 до Договору Таблицю № 2 пункту 1.1.4 Договору було викладено в новій редакції.

Додатковою угодою № 8 до Договору з Протоколом розбіжностей від 01.03.2019 Таблицю № 1 пункту 1.1.1 Договору було викладено в новій редакції.

За умовами підпунктів 2.1.1, 2.1.6 пункту 2.1 Договору балансоутримувач зобов`язався надавати орендарю визначені Договором послуги; щомісяця, до 10 числі місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок за надані послуги за звітний місяць та складати Акт приймання-здачі виконаних послуг (далі - Акт виконаних послуг), який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

У підп. 2.2.1 пункту 2.2 Договору орендар зобов`язався своєчасно здійснювати розрахунки за Договором.

Згідно з підп. 2.2.2 пункту 2.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 06.12.2016 до Договору орендар зобов`язався щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та Акт виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 (двадцятого) числа того ж місяця. Підписаний Акт виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Листами від 13.05.2019 № 19-22/1-533 та від 11.12.2019 № 19-22/1-1625 позивач, відповідно до п. 1.9 Договору, повідомив відповідача про зміну вартості послуг за Договором з 01.06.2019, з 01.01.2020 відповідно.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, за період з лютого 2020 року по червень 2020 року ним було надано відповідачу послуги, визначені підпунктами 1.1.1 та 1.1.4 пункту 1.1 Договору, про що свідчать Акти приймання-здачі виконаних послуг за вказаний період, які відповідно до умов Договору вважаються підписаними відповідачем.

За твердженнями позивача, для відшкодування вартості послуг на утримання Ангару-ІАС, наданих за період з лютого 2020 року по червень 2020 року, ним було виставлено, а відповідачем отримано в бухгалтерії позивача рахунки-фактури за надані послуги на загальну суму 2 230 635,05 грн, а саме №897/186 від 29.02.2020 на суму 150 285,60 грн, №897/187 від 29.02.2020 на суму 640 997,95 грн, №897/343 від 31.03.2020 на суму 152 445,60 грн, №897/344 від 31.03.2020 на суму 640 656,40 грн, №897/554 від 30.04.2020 на суму 144 825,60 грн, №897/555 від 30.04.2020 на суму 200 076,42 грн, №897/622 від 31.05.2020 на суму 139 365,60 грн, №897/623 від 31.05.2020 на суму 12 902,94 грн, №897/752 від 30.06.2020 на суму 138 285,60 грн, №897/753 від 30.06.2020 на суму 10 793,34 грн.

Договір набирає чинності з дати підписання Акту № 1 приймання-передачі державного майна до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1708 від 24.06.2015 або моменту укладання Договору, в залежності від того, яка дата наступить раніше, та діє до 23.06.2025 (пункт 6.1 Договору).

Протягом перебування справи у провадженні суду позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що відповідачем 09.09.2020 було здійснено оплату заборгованості за Договором у розмірі 2 230 635,05 грн, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 116 723,90 грн пені, 3 919,89 грн інфляційних втрат та 25 252,34 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Суд встановив факт надання позивачем за період з лютого 2020 року по червень 2020 року послуг за Договором, що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями Актів приймання-здачі виконаних послуг за вказаний період.

З матеріалів справи вбачається, що Акти приймання-здачі виконаних послуг за вказаний період відповідачем не підписані.

Вмотивованої відмови від підписання вказаних актів, Акту-претензії в порядку п. 1.6 Договору щодо ненадання або надання не в повному обсязі послуг, зниження їх якості відповідачем суду не надано, отже Акти приймання-здачі виконаних послуг за період з лютого 2020 року по червень 2020 року, виходячи з підп. 2.2.2 пункту 2.2 Договору, вважаються підписаними відповідачем.

Суд встановив, що позивачем, на виконання умов Договору, було виставлено відповідачу рахунки-фактури за надані послуги на загальну суму 2 230 635,05 грн за період з лютого 2020 року по червень 2020 року, які були отримані відповідачем, про що свідчать належним чином засвідчені копії Реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів за період надання послуг з 01.02.2020 по 30.06.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення підп. 2.2.2 пункту 2.2 Договору, зобов`язання відповідача з оплати вартості наданих позивачем послуг мало виконуватись до 20 (двадцятого) числа місяця, що слідує за звітним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив, що відповідачем 09.09.2020 було перераховано на рахунок позивача суму боргу за Договором у розмірі 2 230 635,05 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № TAS0047905 від 09.09.2020 та банківською випискою по рахунку позивача за 09.09.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву № 35-2817-56 від 27.08.2020 було подано до суду 28.08.2020, про що свідчить вхідний штамп відділу діловодства суду на першому аркуші позовної заяви.

Як було вказано вище, ухвалою суду від 03.09.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

У встановлений судом строк позивач надіслав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками, відтак, відповідно до ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до суду (28.08.2020).

З огляду на вищенаведене, доводи відповідача щодо оплати ним заборгованості за Договором у розмірі 2 230 635,05 грн до дати подання позовної заяви до суду відхиляються судом як необґрунтовані.

Предметом позову (з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог) є вимоги позивача про стягнення з відповідача 116 723,90 грн пені, 3 919,89 грн інфляційних втрат та 25 252,34 грн 3 % річних.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за Договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наявний у матеріалах справи розрахунок пені, суд встановив, що він частково не відповідає вищевказаним положенням законодавства та умовам Договору, оскільки позивачем було безпідставно нараховано пеню за 09.09.2020 (день оплати відповідачем заборгованості), у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок пені.

За розрахунком суду, на суму заборгованості - 150 285,60 грн за період з 21.03.2020 по 08.09.2020 обґрунтованою є пеня в розмірі 10 396,81 грн; на суму заборгованості - 640 997,95 грн за період з 21.03.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 44 344,45 грн; на суму заборгованості - 152 445,60 грн за період з 21.04.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 7 963,82 грн; на суму заборгованості - 640 656,40 грн за період з 21.04.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 33 468,17 грн; на суму заборгованості - 144 825,60 грн за період з 21.05.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 5 618,92 грн; на суму заборгованості - 200 076,42 грн за період з 21.05.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 7 762,53 грн; на суму заборгованості - 139 365,60 грн за період з 21.06.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 3 655,49 грн; на суму заборгованості - 12 902,94 грн за період з 21.06.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 338,44 грн; на суму заборгованості - 138 285,60 грн за період з 21.07.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 2 266,98 грн; на суму заборгованості - 10 793,34 грн за період з 21.07.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 176,94 грн, що разом складає 115 992,55 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд зменшити на 90 % (до 10 136,54 грн) розмір заявленої позивачем пені.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

За змістом статей 546, 549 Цивільного кодексу України, статті 230 Господарського кодексу України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище, у зв`язку із значним скороченням кількості авіарейсів внаслідок запровадження карантину по всій території України, суд не може визнати винятковою обставиною, в розумінні вищевказаних приписів законодавства, оскільки між сторонами у цій справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України та, виходячи із вищевказаних положень законодавства України, відсутність коштів у боржника не є підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності.

Судом враховано, що позивач також здійснює свою господарську діяльність в авіаційній галузі, відтак кризові явища, викликані пандемією коронавірусу, можуть негативно позначатися на його фінансовому становищі.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Суд також не може визнати достатнім для зменшення розміру пені посилання відповідача на відсутність збитків у позивача, у зв`язку з простроченням оплати вартості наданих послуг за Договором, оскільки, як вказувалось вище, зобов`язання мають бути виконані належним чином.

Крім цього, суд наголошує, що зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення на 90 % (до 10 136,54 грн) розміру заявленої позивачем пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат за заявлений позивачем період їх нарахування та встановлено, що вказаний розрахунок є арифметично вірним, відтак до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 3 919,89 грн, натомість розрахунок 3 % річних є частково невірним, оскільки позивачем було безпідставно нараховано 3 % річних за 09.09.2020 (день оплати відповідачем заборгованості), у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок 3 % річних.

За розрахунком суду, на суму заборгованості - 150 285,60 грн за період з 21.03.2020 по 08.09.2020 обґрунтованими є 3 % річних в розмірі 2 118,78 грн; на суму заборгованості - 640 997,95 грн за період з 21.03.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 9 037,02 грн; на суму заборгованості - 152 445,60 грн за період з 21.04.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 1 761,87 грн; на суму заборгованості - 640 656,40 грн за період з 21.04.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 7 404,31 грн; на суму заборгованості - 144 825,60 грн за період з 21.05.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 1 317,68 грн; на суму заборгованості - 200 076,42 грн за період з 21.05.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 1 820,37 грн; на суму заборгованості - 139 365,60 грн за період з 21.06.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 913,87 грн; на суму заборгованості - 12 902,94 грн за період з 21.06.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 84,61 грн; на суму заборгованості - 138 285,60 грн за період з 21.07.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 566,74 грн; на суму заборгованості - 10 793,34 грн за період з 21.07.2020 по 08.09.2020 - в розмірі 44,23 грн, що разом складає 25 069,48 грн.

Згідно з частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 115 992,55 грн пені, 3 919,89 грн інфляційних втрат та 25 069,48 грн 3 % річних.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 174,73 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, а решта витрат позивача зі сплати судового збору, в зв`язку з необхідністю часткової відмови у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (Україна, 01030, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4; ідентифікаційний код: 14348681) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (Україна, 08300, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код: 20572069) 115 992 (сто п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн 55 коп. пені, 3 919 (три тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) грн 89 коп. інфляційних втрат, 25 069 (двадцять п`ять тисяч шістдесят дев`ять) грн 48 коп. 3 % річних та 2 174 (дві тисячі сто сімдесят чотири) грн 73 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 13,71 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 26.02.2021

Суддя О.В. Нечай