Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" лютого 2021 р. Справа № 918/1017/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди

у справі

за заявою Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області

про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна".

В засіданні приймали участь:

Ліквідатор боржника: Беляновський Р.Ю. (свідоцтво № 1874 від 09.01.2019 р.);

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03 вересня 2015 року прийнято до розгляду заяву Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про порушення справи про банкрутство ПП "Фірма "Біна".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 вересня 2015 року, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство ПП "Фірма "Біна", введено процедуру розпорядження майном боржника.

16 грудня 2020 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від арбітражного керуючого Франка О.П. надійшло клопотання про стягнення з ініціюючого кредитора оплату послуг розпорядника майна у справі про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна" в сумі 70 941 грн. 00 коп.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року, зокрема: визнано банкрутом Приватне підприємство "Фірма "Біна"; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; призначено ліквідатором Приватного підприємства "Фірма "Біна" арбітражного керуючого Беляновського Романа Юрійовича; підприємницьку діяльність банкрута завершено; клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди призначено до розгляду в судовому засіданні на "11" січня 2021 р. об 11:00 год.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року розгляд клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди відкладено на 26 січня 2021 року та призначено розгляд заяви Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" із поточними кредиторськими вимогами до боржника у судовому засіданні на 26 січня 2021 року.

22 січня 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від арбітражного керуючого Франка О.П. надійшло клопотання про уточнення вимог, відповідно до змісту якого останній вносить зміну до клопотання про стягнення з ініціюючого кредитора оплату послуг розпорядника майна у справі про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна" та просить стягнути 42 507 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року розгляд клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди відкладено на 09 лютого 2021 року.

05 лютого 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від кредитора Головного управління ДПС у Рівненській області надійшли письмові пояснення щодо клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди.

08 лютого 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від арбітражного керуючого Франка О.П. надійшло клопотання уточнення вимог до клопотання про нарахування та стягнення грошової винагороди, відповідно до змісту якого останній вносить зміну до клопотання про стягнення з ініціюючого кредитора оплату послуг розпорядника майна у справі про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна" та просить стягнути 63 806 грн. 52 коп.

09 лютого 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від кредитора Публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" письмові заперечення на клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року розгляд клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди відкладено на 23 лютого 2021 року.

18 лютого 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від кредитора Публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" додаткові письмові заперечення на клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди.

19 лютого 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від арбітражного керуючого Франка О.П. надійшло клопотання, в якому останній просить суд здійснити розгляд клопотання про нарахування та стягнення грошової винагороди, розгляд якого відкладено на 23 лютого 2021 року без його участі.

В судовому засіданні 23 лютого 2021 року ліквідатор боржника не заперечив проти задоволення клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди.

Решта учасників процесу в судове засідання 23 лютого 2021 року не з`явилися.

Суд, розглянувши матеріали клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди, заперечення кредиторів, встановив наступні обставини.

В обґрунтування поданого клопотання про нарахування та стягнення грошової винагороди, з урахуванням уточнень, арбітражний керуючий Франко О.П. зазначає, що відповідно до постанови Господарського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року у справі № 918/1017/15 визнано банкрутом Приватне підприємство "Фірма "Біна", припинено повноваження розпорядника майна Франка О.П.

На засіданні комітету кредиторів боржника 02 вересня 2020 року схвалено звіт арбітражного керуючого (розпорядника майна) Франка О.П. про основну грошову винагороду розпорядника майна Приватного підприємства "Фірма "Біна" в сумі 63 806 грн. 52 коп.

Станом на 16 грудня 2020 року грошова винагорода арбітражному керуючому Франку О.П. за виконання повноважень розпорядника майна у справі № 918/1017/15 не виплачувалась.

В нормативно правове обґрунтування вищевказаного клопотання арбітражний керуючий Франко О.П. зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 КУзПБ, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі. Згідно з ч. 4 ст. 30 КУзПБ витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вважає, що як Закон про банкрутство так і КУзПБ передбачають декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), разом з тим зазначені законодавчі акти не містять заборони здійснювати таку оплату за рахунок коштів кредиторів. У випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема розпорядника майна, має здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.

Оплата послуг арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень, є обов`язковою та є платою за працю арбітражного керуючого.

Відповідно до ч. 3, ч. 4, ч. 7 ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється, кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року) ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Згідно з абзацом 7 статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Арбітражний керуючий Франко О.П. зазначає, що таким чином, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно.

Отже, зважаючи на викладені обставини, арбітражний керуючий Франко О.П., просить суд стягнути на його користь оплату послуг за здійснення повноважень розпорядника майна у справі № 918/1017/15 в сумі 63 806 грн. 52 коп. за рахунок кредиторів пропорційно до визнаних кредиторських вимог, а саме з Головного управління державної податкової служби у Рівненській області та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

У свою чергу ініціюючий кредитор Головне управління ДПС у Рівненській області не погоджується з вимогами арбітражного керуючого про стягнення з останнього грошової винагороди та посилається на наступні обставини.

На думку Головного управління ДПС у Рівненській області така вимога розпорядника майна суперечить вимогам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону чинній на момент призначення розпорядника майна) та Кодексу України з процедур банкрутства.

В нормативно правове обґрунтування своїх заперечень Головне управління ДПС у Рівненській області посилається на ст.ст. 98 та 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 2, 7, 30 Кодексу України з процедур банкрутства.

Головне управління ДПС у Рівненській області зазначає, що сплата основної грошової винагороди шляхом її авансування останнім за виконання обов`язків розпорядника майна не проводилася. Таким чином, у зв`язку з не здійсненням авансування заявником коштів для сплати основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна на депозитний рахунок господарського суду, процедура розпорядження майном передбачає, що винагорода арбітражному керуючому буде сплачуватися або за рахунок коштів, отриманих від господарської діяльності боржника або за рахунок майна боржника.

Окрім того, на думку ініціюючого кредитора ні в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ні в Кодексом України з процедури банкрутства не визначено, що у разі закінчення внесених заявником/боржником авансованих коштів, або нестворення кредиторами фонду авансування витрат (або, у разі створення такого фонду - його дострокове повне використання), відсутності коштів та майна у боржника, суд стягує в обов`язковому порядку з кредиторів кошти для сплати арбітражному керуючому винагороди та/або відшкодування понесених ним витрат.

Ініціюючий кредитор зазначає, що у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам. Проте, всупереч викладеному вище, арбітражним керуючим не враховано, що у даній справі є й інші кредитори.

Отже, зважаючи на викладені обставини, Головне управління ДПС у Рівненській області зазначає, що у зв`язку з відсутністю коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, будь-яких майнових активів, покладення оплати грошової винагороди та витрат покладається пропорційно на всіх кредиторів, з огляду на що арбітражний керуючий необґрунтовано звернувся до суду з клопотанням щодо стягнення коштів лише з одного кредитора - Головного управління ДПС у Рівненській області.

Окрім того, кредитор Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" не погоджується з вимогами арбітражного керуючого про стягнення з останнього грошової винагороди та зазначає наступне.

В нормативно правове обґрунтування своїх заперечень Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" посилається на ст.ст. 1, 2, 4, 12, 30, 65 Кодексу України з процедур банкрутства.

Зазначає, що враховуючи положення абз. 2 ч. 6 ст. 30 КУзПБ, звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна - забезпеченим кредитором. В той же час, за вимогами абз. 3 ч. 6 ст. 30 КУзПБ, звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

В силу ч., 1 ст. 65 КУзПБ після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Таким чином ліквідаційна процедура завершується поданням ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу банкрута. Аналогічно і наказ, який може бути виконавчим документом, за вимогами ГПК України видається на виконання остаточного судового рішення, яким завершується розгляд справи, тобто у справі про банкрутство тільки після подачі звіту та ліквідаційної о балансу банкрута. З правового аналізу вищевказаних положень вбачається, що до повноважень господарського суду належить затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, складеного за підсумком процедури ліквідації, та розгляд питання про можливість зменшення розмір) оплати послуг.

На думку Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" правовими нормами КУзПБ чітко встановлені джерела здійснення оплати грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора банкрута, а саме - за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником), чи за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою в результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Виконуючи обов`язки розпорядника майном боржника, арбітражний керуючий Франко О.П. обмежився тільки скликанням комітету кредиторів з метою затвердження його звіту та направив відповідне клопотання до суду, в клопотанні не вказано чітко та конкретно, які саме дії вчинялись арбітражним керуючим щомісячно, за той період коли він перебував на посаді розпорядника майном. В реєстрі вимог кредиторів включено 3-х кредиторів.

Однак, арбітражний керуючий Франко О.П. просить суд стягнути оплату своїх коштів лише з двох кредиторів, не враховуючи кредитора АТ "Кредобанк".

Станом на теперішній час ліквідаційна процедура триває, звіт та ліквідаційний баланс банкрута не подано до суду для його затвердження, мета ліквідаційної процедури не досягнута, ліквідаційна маса остаточно не сформована.

Тому, до тих пір, поки не буде остаточно сформовано перелік активів боржника, які будуть реалізовані, не буде зрозуміло щодо джерел оплати послуг арбітражного керуючого.

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" вважає, що у разі формування ліквідаційної маси боржника та її подальшої реалізації саме це в першу чергу має бути джерелом погашення витрат арбітражного керуючого, та лише в разі відсутності інших джерел, можливий лише розгляд питання про стягнення винагороди арбітражного керуючого за рахунок кредиторів.

Відтак, на думку Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" арбітражний керуючий Франко О.П. звернувся до суду із відповідним клопотанням про стягнення винагороди із кредиторів, пропорційної їх вимогам передчасно та в поза процесуальний спосіб.

Суд розглянувши вказані заперечення кредиторів, оцінює останні критично та не погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Із 21 жовтня 2019 року введено в дію положення КУзПБ від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII.

Пунктами 1, 2 "Прикінцевих та перехідних положень" КУзПБ передбачено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, низку законодавчих актів, у тому числі Закон про банкрутство.

Пунктом 4 "Прикінцевих та перехідних положень" КУзПБ визначено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відтак, розгляд справи № 918/1017/15 здійснюється відповідно до приписів КУзПБ.

Згідно з частиною першою статті 30 КУзПБ арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі (абзац 6 частини другої статті 30 КУзПБ).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 30 КУзПБ встановлено, право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.

Згідно з абзацом 7 частини другої статті 30 КУзПБ у разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Частиною п`ятою статті 30 КУзПБ передбачено, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Таким чином, Кодексом визначено, що сплата грошової винагороди арбітражного керуючого в справі про банкрутство можлива за рахунок: 1) авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду; 2) коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності; 3) коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; 4) коштів створеного комітетом кредиторів фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Із цього приводу суд зазначає, що у цій справі не було здійснено заявником - Головним управлінням ДПС у Рівненській області - авансування коштів для оплати послуг арбітражного керуючого на депозитний рахунок господарського суду.

Судом встановлено, що боржник немає можливості здійснювати господарську діяльність. Продаж майна банкрута можливий на стадії ліквідаційної процедури чи процедури погашення боргів боржника - фізичної особи.

У цій справі відсутні рішення комітетом кредиторів про створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого не приймалося.

Водночас, суд зазначає, що згідно з абзацом 7 статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Таким чином, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно.

Суд відзначає, що як вбачається із матеріалів справи, відповідно до протоколу № 1 від 02 вересня 2020 року комітетом кредиторів боржника затверджено звіти розпорядника майна Франка О.П. про нарахування і виплату грошової винагороди за підсумками процедури розпорядженням майном за період з 12 березня 2019 року по 30 жовтня 2019 року в сумі 63 806 грн. 52 коп.

Суд звертає увагу на те, що вказаний звіт погоджено єдиним присутнім на зборах кредиторів, кредитором Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у повному обсязі та без зауважень.

Судом встановлено, що вказаний протокол комітету кредиторів боржника № 1 від 02 вересня 2020 року не скасований а рішення прийняті останнім є чинними.

Вказана позиція суду кореспондується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду у справі № 918/454/18 від 16 липня 2020 року.

Окрім того, слід зазначити, що кредитори за умови непогодження з роботою арбітражного керуючого, з належним виконанням покладених на нього функцій, з розміром оплати праці арбітражного керуючого вправі були подавати скарги на дії арбітражного керуючого, ставити питання про відсторонення його від виконання повноважень, оскаржувати ухвалу суду про затвердження звітів розпорядника майна про нарахування і виплату грошової винагороди.

Згідно ч. 6 ст. 30 КУзПБ, звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування втрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, арбітражний керуючий Франко О.П. подав на затвердження судом звіт про нарахування та виплату основної грошової винагороди розпорядника майна Приватного підприємства "Фірма "Біна" за період 12 березня 2019 року по 30 жовтня 2019 року на суму 63 806 грн. 52 коп.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що звіти про нарахування і виплату грошової винагороди підлягає затвердженню.

Із змісту ч. 5 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства слідує, що оплата послуг ліквідатора за період виконання ним своїх повноважень може здійснюватися й з фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, якщо такий створено комітетом кредиторів боржника. При цьому, керуючись принципом пропорційності голосів кредиторів на зборах кредиторів кількості їх грошових вимог відповідно до ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд вправі застосувати такий принцип дорозподілу між кредиторами витрат, пов`язаних з проведенням процедури розпорядження майном (в тому числі на виплату грошової винагороди ліквідатора), за відсутності у боржника коштів від господарської діяльності, від реалізації його майна та рішення комітету кредиторів про утворення фонду для оплати грошової винагороди розпоряднику майна чи відшкодування його витрат, оскільки законодавцем виключається можливість безоплатного надання послуг арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/32824/15 зазначено, що у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.

Крім того, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг розпорядника майна в залежність від майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Суд касаційної інстанції зазначає в постанові, що ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.

Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 10 липня 2019 року у справі № 15/60-б зазначив, що законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг розпорядника майна в залежність від обсягу діяльності, від розміру вимог кредиторів у справі, майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Суд також виходить з правової позиції Верховного Суду щодо визначення джерел грошової винагороди арбітражного керуючого, викладеної у постанові від 04 жовтня 2018 року у справі № 916/1503/17. Верховний Суд зазначив, що "Законом про банкрутство передбачено декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого - розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора, разом з тим, Закон не містить заборони здійснювати таку оплату за рахунок коштів кредиторів.

Отже, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, вона повинна здійснюватисьза рахунок коштів кредиторів, виходячи з принципу пропорційності їх грошовим вимогам (висновки щодо застосування цих норм права викладені у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 912/1783/16).

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 5021/1493/12 вказано, що не виявлення ліквідатором боржника в процедурі ліквідації майна боржника, чи інших його активів та грошових коштів, жодним чином не впливає на оплату його послуг.

Верховний Суд робить правовий висновок для новітньої історії конкурсного права, що у зв`язку з відсутністю у банкрута будь-яких майнових активів, покладення оплати грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора у справі пропорційно на кредиторів, є правомірним.

Отже, у зв`язку з відсутністю у банкрута будь-яких майнових активів, станом на час подання арбітражним керуючим заяви стягнення сум грошової винагороди та здійснення витрат розпорядника майна, покладення оплати грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень розпорядника майна у справі на кредиторів у справі, є правомірним.

Також, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в залежність від обсягу його діяльності (за умови достатності та відповідності цих дій вимогам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), від розміру задоволених вимог кредиторів у справі, майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів роботи арбітражного керуючого у справі про банкрутство (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01 серпня 2018 року у справі № 912/1783/16, від 04 жовтня 2018 року по справі № 916/1503/17 та від 30 січня 2019 року по справі № 910/32824/15).

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що КУзПБ встановлює, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу (абзац 6 ч. 2 ст. 30). Ця норма є загальною для усіх процедур, передбачених цим Кодексом.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29 червня 2004 року заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29 червня 2004 року (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - п. 53.

Відповідно, відмова судом у задоволенні клопотання арбітражного керуючого про оплату послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого за рахунок кредиторів за умови потенційної можливості виявлення майнових активів банкрута у майбутньому, а також за умови попереднього затвердження звітів про оплату послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого нівелює стадію виконання судових рішень, а саме ухвали Господарського суду Херсонської області від 26 квітня 2018 року.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі №12/23-Б.

Той факт, що не сформовано ліквідаційну масу, а також, що кредиторами не створено відповідного грошового фонду, право на утворення якого було передбачено попередніми законодавчими актами, що регулювали процедуру ліквідації банкрута, так і чинним Кодексом України з процедур банкрутства, не звільняє кредиторів від обов`язку платити арбітражному керуючому за виконання роботи (позиція Верховного Суду у справі № 918/454/18 від 16 липня 2020 року).

Крім того, твердження про необхідність здійснення оплати послуг ліквідатора виключно за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, за наявності потенційної можливості виявлення майнових активів банкрута є необґрунтованими, оскільки приписи законодавства про банкрутство визначають декілька джерел для здійснення оплати цих послуг, в тому числі за рахунок коштів кредиторів.

Відтак, виходячи з наведених законодавчих положень та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про задоволення клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про покладення обов`язку оплати послуг за виконання повноважень розпорядника майна у справі № 918/1017/15 за рахунок кредиторів пропорційно до визнаних судом кредиторських вимог, а саме з Головного управління державної податкової служби у Рівненській області та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Щодо пропорційного стягнення основної грошової винагороди з кредитора Акціонерного товариства "Кредобанк", суд зазначає, що не може вийти за межі вимог клопотання арбітражного керуючого Франка О.П., оскільки останній просив суд стягнути основну грошову винагороду виключно з Головного управління державної податкової служби у Рівненській області та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Отже, зважаючи на викладені обставини, до стягнення з кредиторів підлягають наступні суми основної грошової винагороди, а саме: з Головного управління державної податкової служби у Рівненській області - 11 948 грн. 87 коп.; з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 47 931 грн. 46 коп.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди зважаючи на наступні обставини.

Керуючись ст.ст. 12, 30, 60, Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Затвердити звіт арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та виплату основної грошової винагороди розпорядника майна Приватного підприємства "Фірма "Біна" у справі 918/1017/15 за період з 12 березня 2019 року по 30 жовтня 2019 року на суму 63 806 грн. 52 коп.

2. Клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та стягнення грошової винагороди - задоволити.

3. Стягнути з Головного управління ДПС у Рівненській області (33022 м. Рівне, вул. Відінська, 12, код. 39394217) на користь арбітражного керуючого Франка Олега Павловича (свідоцтво № 246 від 02.04.2013 року, код. 23300673, адреса: 33018, м. Рівне, вул. Курчатова 34) пропорційно до задоволених судом грошовим вимогам грошову винагороду в сумі 11 948 (одинадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн. 87 коп.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 8, код. 00039002) на користь арбітражного керуючого Франка Олега Павловича (свідоцтво № 246 від 02.04.2013 року, код. 23300673, адреса: 33018, м. Рівне, вул. Курчатова 34) пропорційно до задоволених судом грошовим вимогам грошову винагороду в сумі 47 931 (сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять один) грн. 46 коп.

5. Видати накази.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду, через місцевий суд, що її постановив, протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/ .

Ухвала підписана 02 березня 2021 року.

Суддя Войтюк В.Р.