номер провадження справи 18/156/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 справа № 908/2848/20

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1)

до відповідача приватного підприємства "Діамант-98" (69093, м. Запоріжжя, вул. Дегтярьова, буд. 6, кв. 72-А)

про стягнення заборгованості, розірвання договору та зобов`язання вчинити дії

господарський суд Запорізької області у складі судді Левкут В.В.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

учасники справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Розглядаються позовні вимоги про розірвання договору № 06/04 оренди нежитлового приміщення від 01.06.2004, укладеного Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області та приватним підприємством "Діамант-98"; стягнення з ПП "Діамант-98" 14202,05 грн. заборгованості з орендної плати та виселення ПП "Діамант-98" з нежитлового приміщення загальною площею 163,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. Стадіонна, 9-А.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2020 справу № 908/2848/20 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 11.11.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі №908/2848/20, присвоєно справі номер провадження 18/156/20, підготовче засідання призначено на 09.12.2020.

Ухвалою від 09.12.2021 продовжувався строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладалось на 27.01.2021; ухвалою від 27.01.2021 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 24.02.2021.

З огляду на те, що представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явилися, судове засідання 24.02.2021 проводилося без фіксування технічними засобами, на підставі ч. 3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні 24.02.2021 прийнято рішення.

Позивач про причини неявки представника у судове засідання не повідомив, заяв та клопотань від нього не надходило, про дату та час судового засідання представник позивача повідомлений під розписку у судовому засіданні 27.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати орендної плати за договором № 06/04 оренди нежитлового приміщення, укладеного ним 01.06.2004 з Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, у відповідача утворилася заборгованість за період з липня 2014 року по жовтень 2020 року в розмірі 26023,74 грн. З урахуванням обмеження позовної давності позивачем заявляються вимоги про стягнення з відповідача 14202,05 грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.11.2017 по 31.10.2020. Систематичне порушення відповідачем умов договору у вигляді несплати орендних платежів є істотним порушенням договору і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні спірного договору, що і спонукає позивача до розірвання укладеного з відповідачем договору та виселення його з орендованого приміщення. Позивач зазначив, що право на звернення до суду з даним позовом набуто ним на підставі рішення Широківської сільської ради № 3 від 09.06.2017, яким припинено юридичну особу - Володимирівську сільську раду Запорізького району Запорізької області шляхом приєднання до Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Отже, Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області є правонаступником Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Крім того, позивач вказав на порушення встановленої ст.ст. 793, 794 ЦК України форми договору щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Посилаючись на приписи статей 14, 202, 203, 205, 206, 256, 525, 526, 527, 610, 612, 626, 627, 629, 632, 651, 653, 759, 762, 782, 793, 794 ЦК України, статей 173, 188, 193, 283, 286 ГК України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", позивач просив позов задовольнити.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позов суду не надав, представник відповідача в судове засідання за викликом жодного разу не з`явився. Про дату та час розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом направлення на його адресу відповідних ухвал.

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, містяться відомості про місцезнаходження.

Судом перевірено адресу відповідача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з`ясовано, що місцезнаходженням ПП "Діамант-98" є: 69093, м. Запоріжжя, вул. Дегтярьова, буд. 6, кв. 72-А, і саме на вказану адресу направлялись ухвали суду.

Статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Направлені на адресу відповідача ухвали суду від 11.11.2020, від 09.12.2020 повернулись до суду з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

Враховуючи повернення до суду поштового відправлення з ухвалою з позначкою про відсутність відповідача за місцем реєстрації, ухвали господарського суду вважаються врученими відповідачу.

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7 ст. 120 ГПК України).

В постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/2887/16 викладена правова позиція, що сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідком дій /бездіяльності відповідача щодо її належного отримання та неповідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею (в тому числі внесення актуальних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що забезпечує вручення офіційної кореспонденції та обізнаність з її змістом).

Отже, судом вжито необхідних та достатніх заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/2848/20 та розгляд справи.

Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України "Єдиний державний реєстр судових рішень"://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України "Про доступ до судових рішень" № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відзив на адресу суду від відповідача у встановлений в ухвалі суду від 11.11.2020 у справі № 908/2848/20 процесуальний строк для подачі відзиву не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача у цей строк не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Щодо строку розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася і наразі не припинена.

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За період дії карантину звернень щодо необхідності реалізації своїх прав від учасників справи не надходило.

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи, суд вирішив за доцільне розглянути справу за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю в судовому засіданні представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Підставою заявленого позову є договір оренди № 06/04 оренди нежитлового приміщення з правом викупу (надалі - Договір), укладений 01.06.2004 Володимирівською сільською радою (орендодавець) та приватним підприємством "Діамант-98" (орендарем, відповідачем у справі), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади с. Володимирівське Запорізького району: нежитлове приміщення, розташоване за адресою: с. Володимирівське, вул. Стадіонна, яке знаходиться на балансі сільської ради (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору приміщення загальною площею 163,9 кв. м. розташоване на 1-му поверсі будівлі.

Призначення приміщення - під склад (п. 1.3 Договору).

За визначенням п. 2.1 Договору, вступ орендаря у користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акту прийому-передачі вказаного майна.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно до 12 числа, наступного за тим, що підлягає сплаті.

Відповідно до п. 5.1.2 Договору орендар зобов`язується своєчасно сплачувати орендну плату на розрахунковий рахунок орендодавця.

Орендар зобов`язаний до 15 числа місяця, наступного за тим, що підлягає оплаті, подати орендодавцю копії платіжних документів, що підтверджують внесення орендної плати (п. 5.1.3. Договору).

Відповідно до п. 6.1.1 Договору, орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з розділом 1 цього договору по акту передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Згідно із п. 9 Договору термін оренди встановлюється на 10 років, з 01 червня 2004 року до 01 червня 2014 року.

На виконання умов договору сторонами підписано акт прийому-передачі об`єкта оренди, який є Додатком № 2 до договору оренди № 06/04 від 01.06.2004, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв згідно з договором нежиле приміщення загальною площею 120 м.кв.; приміщення знаходиться в с. Володимирівське вул. Стадіонна 9а.

На підставі ст.ст. 5, 6 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» 12.10.2016 Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області прийнято рішення № 01 «Про добровільне об`єднання територіальних громад», яким надано згоду на добровільне об`єднання територіальних громад сіл: сіл Широке, Водяне, Широківської сільської ради; сіл Малишівка, Зеленопілля, Ручаївка, селища Сонячне Сонячної сільської ради; сіл Лукащеве, Гурського, Придніпровське, Привільне Лукашівської сільської ради; сіл Веселе, Надія, Новознесенка, Новодніпровка, Петропіль, Зоряне, Петропавлівка, Червоний яр Веселівської сільської ради; сіл Августинівка, Івангород, Лемевдинське, Привітне, Світанок, Новоселище, селища Відрадне Августинівської сільської ради в Широківську сільську територіальну громаду з центром у селі Широке.

Відповідності до положень Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» та на підставі відповідних рішень прийнятих сільськими радами, Володимирівська, Августинівська, Веселівська, Сонячна, Лукашівська та Широківська сільські ради Запорізького району Запорізької області об`єдналися в Широківську об`єднану територіальну громаду Запорізького району Запорізької області навколо Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Рішенням Широківської сільської ради від 29.05.2017 № 1 «Про підсумки виборів, визнання повноважень та реєстрацію депутатів Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області» визнано повноваження депутатів Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, обраних на перших виборах депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 30 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону «Про добровільне об`єднання територіальних громад», об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

Частина 4 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, у порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, та розміщених поза адміністративним центром об`єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні юридичні особи - сільські, селищні, міські ради припиняються у порядку, визначеному цим Законом

Юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Рішенням Широківської сільської ради № 3 від 09.06.2017 припинено юридичну особу - Володимирівську сільську раду Запорізького району Запорізької області (), розташовану за адресою: вул. Шкільна, 2, с. Володимирівське, Запорізького району, Запорізької області, 70411) шляхом приєднання до Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (), розташованої за адресою: вул. Центральна, 1, с. Широке, Запорізького району, Запорізької області, 70413).

У відповідності до наведеного вище Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області є правонаступником Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Позивач зазначив, що останні дані, які наявні в сільській раді щодо сплати оренди за наведеним договором, це сплата за червень місяць 2014 року орендного платежу в сумі 178,11 грн. згідно квитанції від 16.04.2014.

У зв`язку з несплатою відповідачем орендних платежів, позивачем 01.12.2017 на адресу відповідача направлено претензію № 01-48/1879 від 29.11.2017 з вимогою сплатити заборгованість. Претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Листом-повідомленням від 26.07.2018 № 01-48/2392 позивач повідомив відповідача про відмову від Договору № 06/04 від 01.06.2004 та заявив вимоги щодо сплати заборгованості по орендній платі та повернення орендованого приміщення протягом сем днів з моменту отримання претензії.

У відповідь на претензію відповідач листом № 14 від 14.09.2018 повідомив, що у 2006 році за згодою орендодавця, яка виражена у рішенні виконкому Володимирівської сільської ради від 12.08.2004 № 157 «Про розробку проекту реконструкції нежитлової будівлі під орендованому нежитловому приміщенні за адресою: с. Володимирівське, вул. Стадіонна, 9-б», орендарем здійснені невідокремлювані поліпшення орендованого приміщення на загальну суму 135954,79 грн.; вартість вказаних поліпшень з урахуванням індексу інфляції становить 502954,79 грн. Відповідач повідомив про згоду прийняти односторонню відмову орендодавця від договору за умови відшкодування орендодавцем вартості невідокремлених поліпшень в сумі 502954,79 грн.

Істотне порушення відповідачем умов Договору та незвільнення орендованого приміщення на вимогу орендодавця стало підставою для звернення з даним позовом про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та виселення.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського Кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в ст. 526 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

При цьому, за приписом п. 3. ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За своєю правовою природою Договір, невиконанням умов якого обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, є договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 793 ЦК України (в редакції на день оформлення Договору оренди), договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 794 ЦК України (в редакції на день оформлення Договору оренди) визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 640 Цивільного кодексу України (в редакції на день оформлення Договору оренди) договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 210 Цивільного кодексу України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Підставою заявлених позовних вимог позивач вказує порушення умов договору №06/04 оренди нежитлового приміщення від 01.06.2004, за умовами п. 9 якого строк дії договору визначено 10 років.

Умова тривалості договору (більш ніж один рік) дозволяє зробити висновок, що такий договір повинен бути нотаріально посвідченим відповідно до вимог ст. 793 ЦК України та пройти державну реєстрацію відповідно до вимог ст. 794 ЦК України.

Як вбачається з договору № 06/04 оренди нежитлового приміщення від 01.06.2004, вимоги закону щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди виробничих приміщень, укладеного на десять років, сторонами не дотримано. Доказів вчинення будь-яких дій на здійснення нотаріального посвідчення та державної реєстрації суду не надано.

Статтею 220 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З матеріалів справи не вбачається, що договір оренди від 01.06.2004 визнавався дійсним в судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи те, що договір найму оренди нежитлового приміщення підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, чого сторонами здійснено не було, він є нікчемним, тобто недійсним в силу закону з моменту його вчинення.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Суд зауважує, що нікчемний договір оренди не може вважатися належною правовою підставою для виникнення у відповідача обов`язку внесення плати за користування орендованим майном та не створює для позивача правомірних підстав на отримання такої плати.

За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв`язку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Звертаючись з позовом, позивач не обґрунтовував свої вимоги недійсністю (нікчемністю) договору оренди та не заявляв вимоги на підставі ст. 216 ЦК України, а обґрунтував їх невиконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди від 01.06.2004 щодо сплати орендної плати.

Приймаючи до уваги відсутність доказів нотаріального посвідчення і державної реєстрації Договору, укладеного на строк більше ніж один рік, а також те, що такий правочин не створює прав та обов`язків для сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 14202,05 грн. заборгованості на підставі договору оренди заявлені позивачем необґрунтовано і задоволенню не підлягають.

Також, з огляду на недійсність (нікчемність) договору № 06/04 оренди нежитлового приміщення від 01.06.2004, відсутні правові підстави для його розірвання у судовому порядку, оскільки цей договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Водночас, нікчемний договір оренди не може бути підставою для перебування відповідача у приміщенні, яке належить позивачу.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 15.03.2018 у справі № 911/2993/16, від 22.03.2018 у справі № 904/6787/17, що враховується судом на підставі ч.4 ст. 236 ГПК України.

Належність спірного майна на праві власності територіальній громаді села Володимирівського в особі Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, правонаступником якої є позивач, підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.06.2012 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2019.

Частиною 5 статті 216 ЦК України встановлено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи недійсність (нікчемність) договору № 06/04 від 01.06.2004, суд визнав за необхідне з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені ч. 1 ст. 216 ЦК України, щодо повернення у натурі майна, одержаного на виконання такого правочину, та зобов`язати відповідача повернути позивачу нежитлове приміщення, загальною площею 163,9 кв. м., розташоване за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. Стадіонна, 9а, оскільки використання відповідачем цього майна є безпідставним.

Суд звернув увагу, що в акті прийому-передачі об`єкта оренди (додаток № 2 до Договору) наведено загальну площу переданого нежитлового приміщення 120 кв. м., проте позивачем жодних пояснень з цього приводу не наведено. Вимогу про виселення відповідача позивачем заявлено саме щодо нежитлового приміщення загальною площею 163,9 кв. м.

Також суд визнав необхідним відзначити, що в наявній у матеріалах справи відповіді на претензію позивача (лист № 14 від 14.03.2019) відповідач зазначив про здійснення ним поліпшень орендованого приміщення на підстави рішення сільради від 12.08.2004 № 157, в якому (за змістом листа відповідача) йде мова про приміщення за адресою: с.Володимирівське, вул. Стадіонна, 9-б. Позивач же просить висилити відповідача із приміщення за адресою: с. Володимирівське, вул. Стадіонна, 9-а. За текстом спірного Договору зазначена адреса орендованого приміщення - с. Володимирівське, вул. Стадіонна (без уточнення щодо номеру будинку).

Юридичної оцінки вказаним обставинам суд не надає, оскільки наведені розбіжності на висновки суду щодо нікчемності договору не впливають. Відносно адреси спірного приміщення суд виходить з наведених у Договорі та додатків до нього відомостей.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на надані позивачем докази та встановлені судом обставини, за наведених в позові підстав позов не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами відсутні договірні правовідносини, тому в задоволенні заявлених суд відмовляє та застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на обставини даної справи, суд дійшов висновку, що цей спір виник з вини обох сторін, тому судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову покладається на сторони порівно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та зобов`язати приватне підприємство "Діамант-98" (69093, м. Запоріжжя, вул. Дегтярьова, буд. 6, кв. 72-А; ідентифікаційний код 30055038) повернути Широківській об`єднаній територіальній громаді Запорізького району Запорізької області в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1; ідентифікаційний код 26013402) нежитлове приміщення загальною площею 163,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. Стадіонна, 9а. Видати наказ.

3. Стягнути з приватного підприємства "Діамант-98" (69093, м. Запоріжжя, вул. Дегтярьова, буд. 6, кв. 72-А; ідентифікаційний код 30055038) на користь Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1; ідентифікаційний код 26013402) 3153,00 грн. (три тисячі сто п`ятдесят три грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 09.03.2021.

Суддя В.В. Левкут