ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 лютого 2021 року Справа № 903/796/20

за позовом: Департаменту інфраструктури Волинської облдержадміністрації

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд"

про стягнення 328958,51 грн.

суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання-помічник судді Ваврик Т. М.

за участі представників сторін:

від позивача: Євсеєва Л.С. (довіреність № 1851/.1.3)

від відповідача: Пилипчук І.Л. (дов. від 04.01.2021)

Встановив: 26.10.2020 позивач - Департамент інфраструктури Волинської облдержадміністрації звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з відповідача - ТОВ "Луцьккомунбуд" по договору підряду №18/18/5 від 11.12.2018 в сумі 328958,51 грн., з них: 250000 грн. штрафу, 72976,83 грн. пені, 5981,68 грн. 3% річних та сплаченого судового збору(з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.12.2020, яка була прийнята судом).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору підряду №18/18/5 від 11.12.2018 укладеного між сторонами у справі, в частині своєчасного виконання робіт та поставки обладнання(освоєння коштів) на об`єкт за завданням замовника.

Ухвалою суду від 02.11.2020 постановлено позовну заяву Департаменту інфраструктури Волинської облдержадміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" про стягнення 2750000 грн. залишити без руху.

Надано позивачу строк (10 днів з дня вручення ухвали) для усунення недоліків, а саме надання доказів сплати судового збору у розмірі 41250 грн. на рахунок Господарського суду Волинської області.

09.11.2020 від позивача надійшла зава про усунення недоліків із оригіналом платіжного доручення про сплату судового збору № 336 від 29.10.2020.

Ухвалою суду від 16.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

07.12.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №235/20 від 07.12.2020, в якому відповідач зазначив, що як вбачається із змісту позовної заяви, позивач вважає, що у 2020 році (23 та 24 липня) надав відповідачу аванс в розмірі 2500000 грн., який відповідач не освоїв до 24 жовтня 2020 року, у зв`язку із чим зобов`язаний повернути кошти та сплатити штраф. Відповідач з таким аргументом не зовсім згідний, звертає увагу суду, що 2020 рік є досить складним для усіх суб`єктів господарювання через світовий спалах пандемії COVID-19 і ТОВ «Луцьккомунбуд» не виключення. Даний факт на думку відповідача не потребує доведенню, згідно ст. 75 ГПК України. При цьому, не дивлячись на карантинні обмеження та небезпеку зараження, відповідачем проводились роботи на вказаному об`єкті будівництва і не зупинялись. Однак, в вересні 2020 року в адміністрації товариства був лабораторно підтверджений перший випадок захворювання на коронавірус, який спричинив послідовне захворювання майже всіх працівників офісу. Підтвердженням цих фактів є лист відповідача № 199/20 від 20.10.2020 року, який направлявся позивачу з лабораторними заключеннями результатів ПЛР працівників відповідача. Крім того, відповідач зазначив, що хоча коронавірусна інфекція внесла свої корективи, але роботи по освоєнню авансу були виконані вчасно та підтверджуючі документи (Акти КБ-2В та КБ-3) передані (до 23.10.2020) для перевірки Інженеру з технічного нагляду - Павлюку О.М, котрий визначений позивачем, для підписання, однак з невідомих причин він цей процес затягнув. Саме з цього приводу 30.10.2020 року відповідач звернувся до позивача з листом № 207/20, яким повідомив про затягування процесу підписання Актів виконаних робіт вказаним інженером. Станом на момент розгляду справи в суді, усі документи (Акти приймання виконаних будівельних робіт) по освоєнню авансу підписані позивачем, на загальну суму 3235600,93 грн., а отже підтверджені на більшу суму, а ніж отримані від позивача. Відповідач вважає, що зобов`язання щодо надання підтверджуючих документів по освоєнню авансових платежів виконані в повному об`ємі та перевищують 2500000 грн. і жодних збитків позивач не поніс, штрафна санкція в розмірі 250000 грн. є досить великою і зумовить складну фінансову ситуацію в товаристві відповідача. Саме тому, з метою об`єктивного розгляду справи по суті з дотриманням принципу верховенства права та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом просить суд врахувати вищевказані об`єктивні фактори та при можливості зменшити штрафну санкцію до мінімуму, в решті позову відмовити, оскільки зобов`язання відповідачем виконані повністю.

09.12.2020 представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, якою було змінено предмет позовних вимог до стягнення 328958,51 грн., з них: 250000 грн. штрафу, 72976,83 грн. пені, 5981,68 грн. 3% річних.

У заяві від 09.12.2020 представник позивача просив суд повернути судовий збір в розмірі 36315,62 грн. у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог(ціни позову).

В судовому засіданні 11.01.2020 судом на місці було ухвалено заяву позивача прийняти і розглядати спір в межах заявленої суми позову - 328958,51 грн., з них: 250000 грн. штрафу, 72976,83 грн. пені, 5981,68 грн. 3% річних.

19.01.2021 відповідач у відзиві № 07/21 від 18.01.2021 зазначив, що враховуючи, що позивачем було надано суду заяви про уточнення позовних вимог, тому відповідач зазначив, що пунктом 8.2.4. Договору № 18/18/5 від 11.12.2018 року на виконання робіт «Реконструкція загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів в с. Піща, вул. Центральна, 84 Шацького району Волинської області» передбачено: «Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс до 21 грудня 2018 року з моменту одержання авансових платежів. По закінченню терміну освоєння авансових платежів, невикористані суми коштів повернути Замовнику, у разі неосвоєння отриманих коштів згідно даного договору до кінця поточного бюджетного періоду (календарного) року, Підрядник також зобов`язується повернути їх». Додатковою угодою № 6 від 30.06.2020 року вносились зміни в перше речення п.8.2.4., де передбачалось: «Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс протягом трьох місяців з моменту одержання авансових платежів». Інші умови залишались без змін. Згідно бухгалтерської довідки №03/21 від 12.01.2021 року та оборотної відомості банківського рахунку відповідача, який відкритий в УДКСУ у Луцькому районі, кошти в якості авансу 2500000 грн. від позивача надійшли відповідачу двома платежами 2000000 грн. - 23.07.2020 і 500000 грн. - 24.07.2020. За умовами договору відповідач повинен був надати позивачу підтверджуючі документи про використання (освоєння) вказаної суми стосовно 2000000 грн. до 24.10.2020, а стосовно 500000 грн. до 25.10.2020. Документи (Акти КБ-2в та КБ-3) з підтвердженням виконання робіт на суму 3870756,27 грн. були надані позивачу 30.10.2020 з супровідним листом № 207/20 від 30.10.2020, копія якого з відміткою про отримання його позивачем. З моменту отримання Актів КБ-2в та КБ-3 фахівцями позивача та інженером з технічного нагляду (котрий призначений позивачем), вказані Акти ними вивчались, перевірялись і по завершенню, були підписані зі сторони позивача на суму 3235600,93 грн. в листопаді. Підставою подання вказаних документів з простроченням на 6 календарних днів суми - 2000000 грн. та на 5 календарних днів - 500000 грн. є об`єктивні причини зумовлені захворюванням на COVID-19 працівників відповідача. З даного приводу відповідачем були направлені Позивачу листи та лабораторні заключення підтвердження захворювання, а саме: лист № 155/20 від 07.09.2020 року, та лабораторне заключення ПЛР Швець І.В від 03.09.2020 року і лист № 199/20 від 20.10.2020 року та лабораторні заключення ПЛР Мамосюк В.Є, Пилипчук І.Л., Єрмійчук О.В, Антончик А.Ю. Саме тому, відповідач вважає, що через вищевказані об`єктивні фактори, відповідачем хоча і порушене зобов`язання, однак для позивача воно не принесло жодних збитків і будь яких негативних наслідків. Крім того, відповідачем було підтверджено виконання робіт за договором на суму більшу, а ніж отримано аванс. Враховуючи, що прострочення становило 5 і 6 днів, вважає, що штрафні санкції є неспіврозмірними та таким, що зумовить вкрай негативні наслідки для відповідача і просить суд зменшити його до мінімуму.

20.01.2021 позивач у відповіді на відзив № 65/1.1.5 від 20.01.2021 зазначив, що Департаментом авансовий платіж на суму 2500000 грн. було проведено двома платежами, зокрема відповідно до платіжного доручення № 317 від 21.07.2020 відповідачу було перераховано 500000 грн. авансу та згідно платіжного доручення № 318 від 21.07.2020 було перераховано 2000000 грн. На платіжних дорученнях Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області було здійснено відмітку про те, що оплата даних коштів авансу була проведена 23.07.2020.

Позивач зазначає, що відповідач порушив встановлений договором та законодавством термін освоєння авансових платежів, що надає позивачу право нарахування штрафних санкцій. Позивач зазначає, що акти Ф-КБ-2в та Ф-КБ-3 з підтвердженням виконаних робіт на суму 3235600,93 грн., з яких: 2500000 грн. - авансовий платіж, були отримані замовником 30.10.2020, проте в ході їх перевірки було встановлено ряд невідповідностей.

Із наданих форм на суму 3235600,93 грн. після їх опрацювання, замовником 16.11.2020 прийнято робіт на суму 1845198,16 грн. - сума авансу. Решту робіт на суму 1390402,77 грн. прийнято 01.12.2020. Позивач вважає, що надання відповідачем 30.10.2020 на адресу замовника актів форм КБ-2в та КБ-3 не можна вважати фактом підтвердження виконання робіт на суму 3235600,93 грн.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видають уповноважені на це органи.

28.01.2021 відповідач у запереченнях № 12/21 від 28.01.2021 зазначив, що згідно з п. 8.2.10 Договору підряду №18/18/5 від 11.12.2018 в разі, якщо - замовником (позивачем) виявлено неякісно виконані роботи підрядником, мав укладатись двосторонній акт виявлених недоліків і підрядником ці недоліки мали б бути усунені в термін визначений даним актом. В період з 30.10.2020 року до моменту підписання обома сторонами нових Актів КБ-2в та КБ - 3, позивачем не направлялись на адресу відповідача акти про неякісно виконані роботи чи інші акти в яких би вказувались терміни усунення недоліків чи факти невідповідності. Така ж правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 19.03.2014 року у справі № 911/3120/13, від 06.11.2017р. № 909/79/17 та Оглядовому листі ВГС України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 року, де передбачено, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника». Саме тому, за відсутності Актів визначених п.8.2.10 Договору, вважаємо, що датою подачі документів позивачу, яка документально підтверджена є 30.10.2020 року. Факт їх коригування позивачем та його Інженером з технічного нагляду протягом місяця, не є належним доказом прострочення відповідачем на строки, які зазначає позивач. Крім того, 30.10.2020 було подано підтверджуючих документів на суму не 2500000 грн., а значно більшу 3870756,27 грн. і підтверджено позивачем не 2500000 грн., а 3235600,93 грн.. Відповідачем визнається факт прострочення ним подання документів на 5 та 6 календарних дні, однак відповідач зазначає, що вкладено в будівництво на той момент відповідачем суму набагато більше, а ніж наданий аванс позивачем, а отже на думку відповідача це є фактором, який повинен пом`якшити відповідальність відповідача, щодо застосування неспіврозмірних штрафів. Відповідач вважає, що відповідачем хоча і порушене зобов`язання, однак для позивача воно не принесло жодних збитків і будь яких негативних наслідків. Тим більше, що відповідачем було підтверджено виконання робіт за договором на суму більшу, а ніж отримано аванс. Враховуючи, що прострочення становило 5 і 6 днів, вважає, що штраф в розмірі 250000 грн. є просто неспіврозмірним та таким, що зумовить вкрай негативні наслідки для відповідача і просять суд зменшити його до мінімуму, залишивши 0,5%, що становить 12500 грн. Стосовно інших санкцій, вважають, що вони нараховані невірно і суперечать вимогам Наказу Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року, оскільки невірно застосована формула нарахування.

01.02.2021 у додаткових поясненнях № 115/1.1.5 від 01.02.2021 позивач зазначив, що замовник був зобов`язаний перевірити, подані підрядником акти, а інформація, вказана в актах, які були надані на перевірку замовнику 30.10.2020 не відповідала дійсності, тому позивач не міг їх відразу підписати. Позивач звертає увагу суду, що відповідач у відзиві підтверджує факт порушення строків освоєння коштів за договором № 18/18/5 від 11.12.2018 і просить суд задовольнити позов повністю.

09.02.2021 у поясненнях № 14/21 від 08.02.2021 відповідач просить суд врахувати всі аргументи, доводи, долучені докази та ухвалити законне, неупереджене рішення.

В судовому засіданні 17.02.2021 представник позивача позов, відповідь на відзив, пояснення підтримала, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.02.2021 просила суд зменшити штрафні санкції, нараховані позивачем, підтримала поданий відзив, заперечення, пояснення, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, закінчення процесуальних строків розгляду справи, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

За результатами проведеної процедури закупівлі робіт з реконструкції загальноосвітньої школи І-III ступенів с. Піща, вул. Центральна, 84, Шацького району Волинської області (номер закупівлі UA-2018-11-02-000685-b) між Департаментом регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Волинської облдержадміністрації (наразі перейменовано на Департамент інфраструктури Волинської облдержадміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцьккомунбуд» було укладено договір підряду № 18/18/5 від 11 грудня 2018 року (далі - Договір) (а.с. 4-11).

Відповідно до п. 1.1 Договору сторони беруть на себе зобов`язання по договору підряду (підрядник зобов`язується виконати роботу та поставку обладнання на об`єкт за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконану роботу та поставку обладнання) і несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору в порядку і у спосіб передбачений чинним законодавством України та даним договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору договірна ціна на виконання підрядних робіт на об`єкті включно з поставкою обладнання становить 48814993 грн. з ПДВ, є твердою і визначається на основі проектно-кошторисної документації та тендерної пропозиції. Договірна ціна може коригуватись і уточнюватись у випадках, передбачених чинним законодавством та національними стандартами України з ціноутворення у будівництві (ДСТУ). За взаємною згодою сторін ціна договору може бути зменшена. Договірна ціна є невід`ємною складовою цього договору.

Згідно п. 5.1. Договору розрахунки по даному Договору здійснюються між замовником і підрядником чи субпідрядником на підставі актів Ф-КБ-2в, Ф-КБ-3, по мірі надходження коштів з джерел фінансування. У разі недофінансування, остаточні розрахунки по Договору замовник здійснює за умови та після отримання бюджетних призначень на цю мету. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень у місячний термін підписує їх.

Відповідно до п. 5.2. Договору у разі неналежного оформлення довідки про вартість виконаних робіт та витрат за формою Ф-КБ-3, акта виконаних робіт за Формою Ф-КБ-2в (відсутність печатки, підписів, підтверджуючих документів, виконавчої документації, тощо) замовником такі документи до оплати не приймаються.

Відповідно до п. 5.6. Договору незалежно від виду договірної ціни та способів взаєморозрахунків у разі виявлення Замовником чи контрольно-ревізійними органами у розрахунках за виконані роботи (форми № КБ-2в "Акт приймання виконаних підрядних робіт" та № КБ-3, довідка про вартість виконаних підрядних робіт та витрати), завищення підрядником вартості робіт чи матеріалів, які були відповідно оформлені та оплачені за попередні періоди, підрядник повертає замовнику переплачені кошти.

Відповідно до п. 6.1. Договору початок робіт: протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання авансових платежів але не раніше отримання всіх дозвільних документів. Завершення робіт - не пізніше 30 червня 2020 року, за умови повного фінансування та оплати виконаних робіт, поставки обладнання у розмірах, передбачених п. 4.1. цього договору (п. 6.2. Договору).

Згідно п.12.1 Договору(із змінами внесеними згідно додаткової угоди №6 від 30.06.2020р.) даний Договір набирає чинність з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021 але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором. У разі виникнення незалежних від сторін обставин, що унеможливлюють виконання ними своїх договірних зобов`язань строк дії Договору може продовжуватись на термін, визначений у додатковій угоді до даного Договору.

07.07.2020 на адресу департаменту від ТОВ «Луцьккомунбуд» надійшов лист № 139/20, в якому підприємство просить перерахувати попередню оплату згідно вищезазначеного Договору (а.с.29, том 1).

Відповідно до п.5.7. (із змінами внесеними згідно додаткової угоди №6 від 30.06.2020р.) Договору та на виконання п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1764 (із змінами) (надалі Порядок) та постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», 23 липня 2020 року підрядній організації було перераховано авансовий платіж в сумі 2500000 гривень з яких: 500000 грн.: кошти місцевого бюджету, перерахування даних коштів підряднику, підтверджується платіжним дорученням від 21.07.2020р. № 317, та 2000000 грн.: кошти Державного фонду регіонального розвитку, перерахування даних коштів підряднику, підтверджується платіжним дорученням від 21.07.2020 № 318 (а.с. 30, 31, том 1).

07.09.2020 відповідач у листі № 155/20 від 07.09.2020 повідомив позивачу, що весь колектив ТОВ «Луцьккомунбуд» знаходиться на самоізоляції у зв`язку із виявленням COVID-19. Робота товариства призупинена до 18.09.2020 (а.с. 51, том 1).

20.10.2020 відповідач у листі № 199/20 повідомив позивача, що у зв`язку із пандемією роботи на товаристві неодноразово припинялись, хоча були розпочаті вчасно. Просив з розумінням віднестись до ситуації (а.с. 52, том 1).

30.10.2020 у відповідь на лист позивача від 23.10.2020 № 1918/11.3 відповідач зазначив, що на об`єкті роботи проведені в повному обсязі, освоєно не лише аванс в розмірі 2500000 грн., а й на загальну суму 3870756,27 грн. Документи про факт освоєння коштів давно надані позивачу, але не підписуються. Повторно надав акти виконаних робіт, які просив підписати на направити відповідачу (а.с. 53, том 1).

Відповідно до п.8.2.4 (із змінами внесеними згідно додаткової угоди №6 від 30.06.2020) Договору та згідно із абз. 2 п.19 Порядку, підрядник зобов`язаний використати одержаний аванс протягом трьох місяців з моменту одержання авансових платежів. По закінченню терміну освоєння авансових платежів, невикористані суми коштів повернути замовнику.

Із досліджених судом документів, доданих до справи, встановлено, що 16.11.2020 сторонами було підписано довідку про вартість виконаних робіт на суму 1846198,16 грн. (а.с. 62-63, том 1), Акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 на суму 12719,20 грн. (а.с. 64-74, том 1), Акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 на суму102904,96 грн. (а.с. 75-84, том 1).

01.12.2020 сторони підписали довідку про вартість виконаних робіт на суму 735600,93 грн. (а.с. 85, том 1), Акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 на суму 24756,43 грн. (а.с. 86-97, том 1).

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України( далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст.144 Господарського кодексу України(далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

В даному випадку судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

У відповідності до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (стаття 843 ЦК України).

Згідно статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

В той же час статтею 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, договір підряду складається із двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Закріплене у ЦК України визначення договору підряду, зокрема будівельного, дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц).

Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 6 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГК України.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом встановлено, що авансовий платіж підрядник одержав двома платежами: 23 липня 2020 року - 2000000 грн., а 24.07.2020 - 500000 грн., отже беручи до уваги строк, встановлений п. 8.2.4 Договору, термін, на який був наданий аванс, закінчився 26.10.2020 відповідно до ст.ст. 253 та 254 ЦК України.

Згідно п. 9.1. Договору у випадку порушення строків, передбачених п. п. 6.2., 8.2.4. цього договору підрядник сплачує пеню у розмірі 0,1 % вартості робіт, передбачених на рік за кожен день прострочення з суми невиконаних договірних зобов`язань, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків від вартості робіт, передбачених на рік з суми невиконаних договірних зобов`язань.

Відповідно до п. 9.2. Договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за Договором, підрядник сплачує штраф у розмірі десяти відсотків від вартості робіт передбачених на рік з суми невиконаних договірних зобов`язань та відшкодовує збитки у повному обсязі.

У відповідності до розрахунку позивача сума штрафних санкцій становить: 250000 грн. - штраф за період прострочення з 23.10.2020 та 72976,83 грн. 0,1% пені за період з 23.10.2020 по 16.11.2020, з 16.11.2020 по 01.12.2020.

Позивачем помилково включено до періоду часу, за який здійснено нарахування пені, 3% річних дні часткового освоєння коштів(16.11.2020 та 01.12.2020) та не враховано достовірних дат фактичного отримання коштів від позивача, що прямо впливає на правильне визначення періодів нарахування пені та 3% річних, а отже і обґрунтований розмір даних нарахувань.

Суд, перевіривши розрахунок пені, встановив, що підставною є нарахована позивачем пеня в розмірі 19613,78 грн., виходячи із розрахунку:

- за період із 27.10.2020 по 15.11.2020, сума боргу - 2500000 грн., розмір пені, із врахуванням ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", становить 16393,44 грн.

- за період з 16.11.2020 по 30.11.2020, сума боргу - 654801,84 грн., розмір пені, із врахуванням ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", становить 3220,34 грн.

При розрахунку пені судом враховано позицію, викладену у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.05.2019 № 910/20107/17, в якій зазначено, що яким би способом не визначався в договорі розмір пені він не може перевищувати граничний - обчислений на підставі подвійної облікової ставки НБУ та позицію, викладену в п. 1.9. постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», в якій зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Отже, у стягненні 53363,05 грн. пені слід відмовити, як безпідставно нарахованій.

Що стосується нарахованих позивачем 250000 грн. штрафу, то суд прийшов до висновку, що останні підставні в повному обсязі, оскільки відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання згідно Договору в частині своєчасного освоєння коштів отриманого авансу.

Щодо стягнення з відповідача 5981,68 грн. 3% річних, суд зазначає таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих 3% річних вважає, що останні підставні, виходячи із розрахунку зробленого судом(періоди наведені у розрахунку пені) в загальній сумі 4903,44 грн., а в решті частини стягнення 3% річних в сумі 1078,24 грн. слід відмовити через безпідставність.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України( далі - ГПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на викладене, враховуючи, укладення між сторонами Договору, що відповідач суму авансу у вказані терміни не освоїв, чим порушив умови Договору, суд прийшов до висновку, що підставно нарахованою позивачем є сума 274517,22 грн., з них: 250000 грн. штрафу, 19613,78 грн. пені, 4903,44 грн. 3% річних. У стягненні 54441,29 грн., з них: 53363,05 грн. пені та 1078,24 грн. 3% річних слід відмовити через безпідставність.

Судом не приймаються заперечення відповідача, що звернувшись 30.10.2020 до позивача з актами форми Ф-КБ-2в та Ф-КБ-3 на суму 3235600,93 грн. на перевірку вважається моментом освоєння цих коштів, з огляду на таке.

Як стверджується п.8.2.16 Договору акти виконаних підрядних робіт по Ф-КБ-2в і Ф-КБ-3 підрядник надає замовнику не пізніше 21 числа кожного місяця включно.

Згідно п. 5.1. Договору розрахунки по даному Договору здійснюються між Замовником і підрядником чи субпідрядником на підставі Ф-КБ-2в, Ф-КБ-3, по мірі надходження коштів з джерел фінансування. У разі недофінансування, остаточні розрахунки по Договору замовник здійснює за умови та після отримання бюджетних призначень на цю мету. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень у місячний термін підписує їх.

Відповідно до п. 5.2. Договору у разі неналежного оформлення довідки про вартість виконаних робіт та витрат за формою Ф-КБ-3, акта виконаних робіт за Ф-КБ-2в (відсутність печатки, підписів, підтверджуючих документів, виконавчої документації, тощо) замовником такі документи до оплати не приймаються.

Виходячи із змісту правовідносин, що склалися між сторонами на підставі визначених на власний розсуд умов Договору, що узгоджується з приписами статей 6, 627, 628 Цивільного кодексу України, відповідачем не враховано, що розрахунки по даному Договору здійснюються між замовником і підрядником на підставі актів Ф-КБ-2в, Ф-КБ-3, які подані підрядником пізніше 21 числа місяця(30.10.2020) та підписані позивачем у місячний строк, тобто порушення Договору з боку позивача в даному випадку відсутні, а не підписання позивачем актів, не може вважатися моментом освоєння цих коштів.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.

Відтак, суд вважає за можливе зменшити суму штрафу та пені на 50%, врахувавши інтереси обох сторін, повне виконання на день розгляду справи зобов`язання боржником та причини неналежного виконання зобов`язань, відсутність збитків позивача у зв`язку з порушення договірних зобов`язань відповідачем, введення карантинних заходів, захворювання працівників підприємства, цим самим забезпечивши баланс інтересів обох сторін. Відповідно клопотання відповідача підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 125000 грн. штрафу та 9806,89 грн. пені з врахуванням зменшення судом розміру штрафних санкцій та 4903,44 грн. 3% річних як підставно нарахованих.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із відповідача на користь позивача слід стягнути 4117,75 грн. судового збору. Судовий збір в разі зменшення судом розміру штрафних санкцій покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Керуючись ст.73-79, 86, 129,185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" (Волинська область, Луцький район, с. Баїв, вул. Перемоги, 1, ) на користь Департаменту інфраструктури Волинської облдержадміністрації (м. Луцьк, с-н. Київський майдан, 9, ) 139710,33 грн. (сто тридцять дев`ять тисяч сімсот десять гривень 33 коп.), з них: 125000 грн. штрафу, 9806,89 грн. пені, 4903,44 грн. 3% річних та 4117,75 грн.(чотири тисячі сто сімнадцять гривень 75 коп.) судового збору.

3. У задоволенні позову Департаменту інфраструктури Волинської облдержадміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" в частині стягнення 189248,18 грн., з них: 125000 грн. штрафу, 63169,94 грн. пені, 1078,24 грн. 3% річних - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено

01.03.2021

Суддя А. С. Вороняк