ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Справа№ 920/503/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 16.02.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Конотопської місцевої прокуратури

на ухвалу Господарського суду Сумської області

від 29.09.2020 (повний текст складено 05.10.2020)

у справі №920/503/20 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

до 1) Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області

2) Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія"

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельних ділянок комунальної власності,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 позовну заяву Керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області до відповідачів: Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області та Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельних ділянок комунальної власності - залишено без розгляду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Керівник Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Сумської області.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №910-р також визначено, що повноваження із державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючістю ґрунтів покладено на органи Держгеокадастру. Натомість, орган місцевого самоврядування не може бути у вказаній справі позивачем, адже він сам прийняв спірне рішення та уклав спірний договір, тобто саме його дії призвели до порушення інтересів держави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2020 апеляційну скаргу Керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 апеляційну скаргу Керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

09.12.2020 від скаржника на офіційну електронну адресу суду надійшов лист на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 про залишення апеляційної скарги без руху, до якого додано докази направлення копії апеляційної скарги з додатками учасникам справи, листом з описом вкладення .

14.12.2020 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов лист на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 про залишення апеляційної скарги без руху, до якого додано докази направлення копії апеляційної скарги з додатками учасникам справи, листом з описом вкладення.

14.12.2020 по 18.12.2020 суддя Яковлєв М.Л. перебував у відпустці.

17.12.2020 по 31.12.2020 суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному, а з 04.01.2021 по 06.01.2021 у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20. Призначено справу до розгляду на 16.02.2021.

09.02.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20 без змін.

В судовому засіданні 16.02.2021 представник прокуратури підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Сумської області.

В судовому засіданні 16.02.2021 представники відповідача-2 заперечили проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просили відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20 залишити без змін.

Позивач та відповідач-1 в судове засідання не з`явилися. Про поважність неявки в судове засідання не повідомили.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача та відповідача-2 про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності позивача, відповідача-2 та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 16.02.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника прокуратури та відповідача-2, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Керівник Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд:

- визнати незаконними та скасувати рішення 24 сесії 7 скликання Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 20.03.2018 "Про передачу в оренду земель комунальної власності".

- визнати недійсним договір оренди землі № 1 від 21.03.2018, укладений між Пекарівською сільською радою Конотопського району Сумської області та Приватним сільськогосподарським підприємством "Глорія", на підставі якого в користування передано земельні ділянки загальною площею 21.2971 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Пекарівської та Михайло-Ганнівської сільської ради Конотопського району Сумської області.

- зобов`язати Приватне сільськогосподарське підприємство "Глорія" повернути територіальній громаді в особі Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області земельні ділянки загальною площею 21.2971 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Пекарівської та Михайло-Ганнівської сільської ради Конотопського району Сумської області.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції керувався тим, що прокурором в даному спорі не вірно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави та оскільки є орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, а відповідно до цього в прокурора відсутні підстави для звернення із даним позовом згідно вимог ч. 5 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно в нього не має процесуальної дієздатності, щодо підписання та подання позову в даному випадку.

Розглянувши апеляційну скаргу Конотопської місцевої прокуратури, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За приписами частин 2 а 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб..

При цьому згідно ст. 1311 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається в тому числі представництво інтересів громадянина та держави в суді у випадках, визначених законом.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави має бути наявність порушень або загрози порушень цих самих інтересів.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004, поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України в логічно-значеннєвому зв`язку з поняттям "права", слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як обумовлений загальним змістом об`єктивного та прямо не опосередкованого в суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, який є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, що не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим принципам.

Представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді, згідно приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Пунктом 1 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23.03.2012 N 7 передбачено: "Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

У відповідності до ст.53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, у відповідності до вимог ст.53 ГПК України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та висловленої Вищим господарським судом України в постанові Пленуму від 23.02.2012 за № 7 позиції, прокурор може набути статус позивача у двох випадках: відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в разі відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду.

Як зазначалось колегією суддів вище, в позовній заяві Конотопською місцевою прокуратурою заявлено вимоги: визнати незаконними та скасувати рішення 24 сесії 7 скликання Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 20.03.2018 "Про передачу в оренду земель комунальної власності", Визнати недійсним договір оренди землі № 1 від 21.03.2018, укладений між Пекарівською сільською радою Конотопського району Сумської області та Приватним сільськогосподарським підприємством "Глорія", на підставі якого в користування передано земельні ділянки загальною площею 21.2971 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Пекарівської та Михайло-Ганнівської сільської ради Конотопського району Сумської області та зобов`язати Приватне сільськогосподарське підприємство "Глорія" повернути територіальній громаді в особі Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області земельні ділянки загальною площею 21.2971 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Пекарівської та Михайло-Ганнівської сільської ради Конотопського району Сумської області .

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, про "…недотримання сторонами договору встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження земельними ділянками комунальної власності та набуття прав на земельні ділянки комунальної власності всупереч закону, неправомірному і необґрунтованому визначенні розміру орендної плати за такі ділянки", тому прокурор з метою захисту інтересів держави звертається з даним позовом до суду

Відповідно, прокурором в позовній заяві зазначено, що ним пред`явлено даний позов в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (якого чинним законодавством визначено як орган уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель).

Отже в даному спорі суду потрібно надати оцінку правильності визначення прокурором органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах а також чи порушені прав та інтересів даного органу предметом спору (в даному випадку Головного управління Держгеокадастру у Сумській області).

Відповідно до ст. 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", серед основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель здійснює спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Водночас, відповідно до ст. 15-2 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі, за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України № 482 від 22.07.2016 внесено зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України та передано повноваження щодо охорони та використання земель від Державної інспекції сільського господарства України до Державної служби з питань геодезії картографії та кадастру.

Доповнено Положення про держану службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене постановою Кабінету міністрів України від 14.01.2015 № 15 "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" підпунктами 25-1-25-10 щодо повноважень в частині здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх форм власності.

У своїй діяльності Головне управління Держгеокадастру у Сумській області керується Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 308 від 17.11.2016, яким чітко передбачені повноваження Головного управління в сфері контролю за використанням та охороною земель.

Таким чином, законодавець визначив Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, як орган державної влади уповноважений здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель у Сумській області.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель":

"До повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать:

а) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині:

- додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

- додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

б) внесення до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотань щодо:

- приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель;

- припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону;

в) одержання в установленому законодавством порядку від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, власників і користувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок документів, матеріалів та іншої інформації, необхідної для виконання покладених на нього завдань;".

На виконання вищезазначених повноважень згідно ст. 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель":

- "Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

- передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

- звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.".

Відповідно до підпункту 3 пункту 6 Положення посадові особи, в межах своїх повноважень, мають право звертатися до суду з позовом про відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" унормовано, що Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Водночас до повноважень державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" належить можливість безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель, складати акти перевірок, передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали, які в свою чергу повинні вчинити дії на усунення порушень законодавства в тому числі звернутися із позовом в інтересах держави.

Відповідно законодавець визначив такий алгоритм дій центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі (Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру) при виявленні під час проведення перевірок додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та обстеження земельних ділянок порушень складати акти перевірок та вносить до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотань щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель також передавати до органів прокуратури акти перевірок та матеріали, які в свою чергу можуть звертатися із позовами у випадку відсутності повноважень із самостійним зверненням з позовом.

В матеріалах справи відсутні докази проведення Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру перевірки фактів викладених в позові по даній справі, відсутні акти перевірок.

В позовній заяві прокурором зазначено, що Конотопською місцевою прокуратурою під час вирішення питання щодо наявності підстав представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин встановлено, що рішенням 24 сесії 7 скликання Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 20.03.2018 "Про передачу в оренду земель комунальної власності" вирішено передати в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству "Глорія" земельні ділянки комунальної власності загальною площею 21,2971 га терміном на 15 років, на підставі якого в подальшому укладено договір оренди землі № 1.

Також, судова колегія звертає увагу на повноваження відповідача-1 на прийняття оскаржуваних рішень та укладення договорів щодо розпорядження спірними земельними ділянками

Відповідно дост.13 Конституції України, земля, її надра є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями ст. 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини другої ст.116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Водночас, ст.12 Земельного кодексу України, пунктом 34 частини першої ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до закону.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В даному спорі оскаржується рішення 24 сесії 7 скликання Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 20.03.2018 "Про передачу в оренду земель комунальної власності, а також прокурор просить визнати недійсним договір оренди землі № 1 від 21.03.2018, укладений між Пекарівською сільською радою Конотопського району Сумської області та Приватним сільськогосподарським підприємством "Глорія"

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірні земельні ділянки відносяться до комунальної форми власності та є власністю Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області.

Спірні земельні ділянки знаходиться в мажах населеного пункту с. Пекарівка, що не заперечується сторонами та відповідно до вищезазначених норм законодавства органом якому надано право на розпорядження ними була Пекарівська сільська рада.

Оспорюване прокурором рішення винесене не органом держави, а органом місцевого самоврядування в межах власної компетенції та стосовно земельних ділянок, які є власністю відповідної територіальної громади.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, керівник Конотопської місцевої прокуратури посилається на те, що Пекарівська сільська рада Конотопського району Сумської області безпосередньо сама порушила вимоги земельного законодавства України., а тому не може перебувати в статусі позивача в даній справі.

Проте, на переконання колегії суддів, скаржником не враховано того факту, що сама по собі обставина порушення вимог законодавства Пекарівською сільською радою не перешкоджає прокурору звертатися в інтересах територіальної громади для захисту її прав до суду, щодо визнання недійсними тих чи інших рішень чи договорів, стороною яких дана сільська рада була.

Твердження скаржника щодо того, що орган місцевого самоврядування не може бути у вказаній справі позивачем, адже він сам прийняв спірне рішення та уклав спірний договір, судовою колегією також оцінюються критично з огляду на вищевикладене.

Також прокурор просить:

- зобов`язати Приватне сільськогосподарське підприємство "Глорія" повернути територіальній громаді в особі Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області земельні ділянки загальною площею 21.2971 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Пекарівської та Михайло-Ганнівської сільської ради Конотопського району Сумської області

Однак, судова колегія звертає увагу, що суть даної позовної вимоги полягає в поверненні земельних ділянок територіальній громаді в особі Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області, яка в свою чергу перебуває у статусі відповідача у даній справі, проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, для даних позовних вимог територіальна громада в особі Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області повинна бути в статусі позивача.

Відповідно до вищевикладеного в сукупності, суд першої інстанції прийшов до правомірного та обґрунтованого висновку, що прокурором в даному спорі не вірно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави та господарським судом помилково порушено провадження у даній справі за позовом прокурора.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23 березня 2012 року N 7: "Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов`язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України: "Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.".

Оскільки постанова Пленуму ВГСУ "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23 березня 2012 року N 7, приймалася виходячи із чинної на той момент редакції Господарського процесуального кодексу України, а на момент вчинення даної процесуальної дії є чинною інша редакція Господарського процесуального кодексу України, суд також зазначає.

Згідно ч.5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України: "У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.".

Відповідно до ч. 2 та 5 ст.44 Господарського процесуального кодексу України: "Фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи здатні особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (процесуальна дієздатність). Юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника.".

Як зазначено вище, суд прийшов до висновку, що прокурором в даному спорі не вірно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави та оскільки є орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, а відповідно до цього у прокурора відсутні підстави для звернення із даним позовом згідно вимог ч. 5 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно в нього не має процесуальної дієздатності, щодо підписання та подання позову в даному випадку.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 по справі № 926/03/18. Підстав для відступлення від даних висновків Господарський суд Сумської області не вбачає.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку із тим, що позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Конотопської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Конотопської місцевої прокуратури - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.09.2020 у справі №920/503/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №920/503/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.02.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала