ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року м. Дніпро Справа № 908/815/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Кузнецов В.О.,

секретар судового засідання Манчік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технос Агро" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Карауш Юлії Вікторівни

на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 03.12.2020р.

у справі № 908/815/20 (суддя - Юлдашев О.О., м. Дніпро)

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Технос Агро", м. Запоріжжя

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.12.2020р. відмовлено ліквідатору у задоволенні заяви (вх. № 183/08-11/20 від 03.12.2020р.) про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро".

Вказана ухвала мотивована тим, що у поданій суду заяві ліквідатора про забезпечення позову не зазначено яким чином невжиття заходів забезпечення позову у даній справі унеможливить чи істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро". Суд зазначив, що доводи заявника ґрунтуються виключно на припущеннях. При цьому суд прийняв до уваги не доведення ліквідатором наявності обставин, що свідчать про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання судового рішення або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав чи інтересів заявника. З урахуванням предмету заяви - про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро" заяву про забезпечення вказаної заяви із зазначених в ній мотивів та визначеними заходами до забезпечення суд визнав необґрунтованою. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро" не підлягає задоволенню.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технос Агро" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Карауш Юлії Вікторівни подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 03.12.2020р., задовольнити заяву № 02-38-20/382 від 30.11.2020р. про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновників ТОВ "Технос Агро", витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, при цьому судом не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для прийняття відповідного рішення та неналежним чином досліджено надані докази, що призвело до неправильного вирішення питання щодо накладення арешту на все майно та грошові кошти колишнього керівника банкрута. Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновників ТОВ "Технос Агро", судом першої інстанції не було прийнято до уваги доводи та не досліджено відомості, викладені безпосередньо в заяві № 02-38-20/361 від 11.11.2020р. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника та засновника. Судом не досліджено обставини, викладені в заяві ліквідатора про субсидіарну відповідальність, а саме: переведення коштів на інших юридичних осіб менш ніж за рік до подання заяви про порушення справи про банкрутство ТОВ "Технос Агро"; зміну керівника ТОВ "Технос Агро" 30.01.2020р. на фізичну особу ОСОБА_1 із адресою реєстрації за межами України, який фактично є керівником ще 40 юридичних осіб; зміну засновника ТОВ "Технос Агро" 30.01.2020р. на юридичну особу із адресою реєстрації поза межами України; у відповідності до реєстру судових рішень ТОВ "Технос Агро" звернулося із заявою щодо відкриття провадження у справі про банкрутство 04.02.2020р. (справа № 908/239/20), але у відкритті справи було відмовлено. Зазначені факти є доказами, а не припущеннями, уникнення колишнього керівника ТОВ "Технос Агро" ОСОБА_2 від відповідальності щодо стану неплатоспроможності боржника, що стало наслідком непогашення кредиторських вимог. Заява про порушення справи про банкрутство подана саме боржником, тобто заявлені боржником вимоги були визначені в заяві боржника про порушення справи, але в фінансовій звітності станом на 31.12.2019р., яка підписана саме ОСОБА_2 , не відображені. Зазначене свідчить про обґрунтованість висновків ліквідатора про застосування до керівника (засновника) субсидіарної відповідальності у зв`язку з його діями та бездіяльністю, які спричинили стійку неплатоспроможність боржника та відсутність у нього будь-яких активів для задоволення вимог кредиторів. На думку ліквідатора, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення чи унеможливити виконання рішення суду. Арешт майна та грошових активів при наведених обставинах є ефективним способом захисту (поновлення) порушених прав та інтересів кредиторів у справі про банкрутство, буде сприяти виконанню судового рішення у разі задоволення заяви про покладення субсидіарної відповідальності, позбавить ОСОБА_2 можливості переховати (відчужити) наявні матеріальні активи.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.01.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 22.02.2021р.

22.02.2021р. до початку судового засідання електронною поштою надійшло клопотання арбітражного керуючого Карауш Ю.В. про проведення судового засідання без її участі у зв`язку із карантинними обмеженнями, які діють на території України.

Учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження у справі.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 06.08.2020р. ТОВ "Технос Агро" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Карауш Юлію Вікторівну.

16.11.2020р. до Господарського суду Запорізької області від ліквідатора ТОВ "Технос Агро" арбітражного керуючого Карауш Ю.В. надійшла заява про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника та засновника, у зв`язку із доведенням до банкрутства.

У вказаній заяві ліквідатор просить:

- покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ "Технос Агро" у зв`язку із доведенням його до банкрутства на колишнього керівника та власника ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 3 002 642,07 грн. для задоволення вимог кредиторів ТОВ "Технос Агро", визнаних в процедурі банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.11.2020р. вказану заяву прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.12.2020р.

03.12.2020р. на адресу Господарського суду Запорізької області від арбітражного керуючого Карауш Ю.В. надійшла заява про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро" шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, які належать ОСОБА_2 .

Розглянувши заяву про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро", 03.12.2020р. місцевий господарський суд постановив оскаржувану ухвалу.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак, положення вказаної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень ст. 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія ефективності задоволення вимог заявника. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18.12.2018р. у справі № 912/1616/18.

Таким чином, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Аналіз положень ст. ст. 136, 137 ГПК України вказує на те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Поряд з цим, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018р. у справі № 914/970/18.

Вирішуючи питання про необхідність застосування заходу із забезпечення позову, суд не повинен робити висновків про існування або відсутність підстав для задоволення позову. Суд має виходити з того, що захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, можливий і, відповідно, з`ясувати, чи є підстави для достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення цих прав або інтересів позивача.

Враховуючи положення ч. 11 ст. 137 ГПК України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті. Аналогічні правові висновки викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21.01.2019р. у справі № 902/483/18 та від 25.11.2019р. у справі № 910/9530/19.

Таким чином, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018р.) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019р.).

В обґрунтування заяви про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро" ліквідатор посилався на те, що на думку ліквідатора, у разі задоволення заяви судом виникне необхідність виконання рішення суду, а у разі відчуження належних засновнику ТОВ "Технос Агро" ОСОБА_2 активів таке виконання буде неможливе. Також ліквідатор, звернув увагу, що невжиття заходів забезпечення заяви може призвести до ускладнення чи унеможливити виконання рішення суду. Арешт майна та грошових коштів при наведених обставинах, на його думку, є ефективним способом захисту (поновлення) порушених прав та інтересів кредиторів у справі про банкрутство, буде сприяти виконанню судового рішення у разі задоволення заяви про покладення субсидіарної відповідальності, позбавить ОСОБА_2 можливості переховати (відчужити) наявні майнові активи.

Заява ліквідатора ТОВ "Технос Агро" про забезпечення його заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника банкрута не містить належних доказів та обґрунтувань, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову (заяви) та які б свідчили про неможливість чи істотне ускладнення виконання рішення суду.

Як правильно наголошено судом першої інстанції, у поданій до суду заяві про забезпечення заяви заявником не зазначено яким чином невжиття заходів забезпечення позову у цій справі унеможливить чи істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро".

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що запропонований заявником спосіб забезпечення заяви має ознаки часткового вирішення спору по суті.

Таким чином, суд першої інстанції, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення заяви, з дотриманням норм процесуального права, навівши в своєму судовому рішенні необхідне мотивування, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку щодо недоведеності заявником підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення заяви, у зв`язку з чим правомірно відмовив у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро".

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та передусім стосуються з`ясування обставин обґрунтованості заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівника та засновника ТОВ "Технос Агро".

Таким чином, доводи апеляційної скарги є фактично тотожними змісту заявлених вимог та зводяться до оцінки обставин справи, які мають бути досліджені під час розгляду заяви по суті. В зв`язку з чим, такі доводи відхиляються апеляційним господарським судом.

Обґрунтованих доводів щодо неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права апеляційна скарга не містить.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала місцевого господарського суду у даній справі має бути залишена без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технос Агро" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Карауш Юлії Вікторівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 03.12.2020р. у справі № 908/815/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 01.03.2021р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя В.О. Кузнецов