РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2021Справа № 910/13834/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи № 910/13834/20

За позовом Акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Конкорд"

до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Візин Річ"

про визнання недійсним договору про надання банківської гарантії та банківської гарантії

Представники учасників справи:

від позивача: Турчанінов І.Ю.;

від відповідача-1: Горбенко М.С.;

від відповідача-2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Конкорд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Візин Річ" (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору про надання банківської гарантії №71.00.006710 від 01.10.2018, визнання недійсною та такою, що не підлягає виконанню, банківську гарантію №71.00.006710 від 08.10.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було укладено договір та надано банківську гарантію на підставі заяви принципала, яка підписана не уповноваженою особою відповідача-2, що встановлено висновком експертизи, а відтак такий договір про надання банківської гарантії порушує публічний порядок та є недійсним разом з банківською гарантією. Позивач наголошує на тому, що оспорюваний правочин був укладений в порушення вимог закону, оскільки укладався з метою забезпечення виконання іншого нікчемного правочину - договору закупівлі послуг із замовником ПрАТ "НЕК "Укренерго", і для його укладення до Банку була подана заява про отримання банківської гарантії із підробленим підписом керівника ТОВ "Візин Річ" Михайлюка Євгена Олексійовича. В обґрунтування позовної вимоги про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, позивач посилається на те, що відповідач-2 отримав від позивача другу гарантію забезпечення виконання зобов`язань за договором закупівлі, а саме безвідкличну банківську гарантію повернення авансового платежу № 71.00.007085 від 30.10.2018 на суму 4862810,40 грн, а відтак розмір забезпечення виконання основного договору перевищив 5 відсотків його вартості, що суперечить ст. 26 Закону України "Про публічні закупівлі". При цьому, позивач зауважує на тому, що відповідачі не мали права укладати додаткову угоду № 1 про продовження строку дії виконання зобов`язань за договором підряду як договору про закупівлі, а тому такий договір є нікчемним в силу ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» з підстав порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 відкрито провадження у справі №910/13834/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.10.2020.

26.10.2020 через відділ діловодства суду відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки наданий позивачем висновок експерта не є належним доказом у справі, так як експертне дослідження проведено з порушенням п. 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 та йому була надана оцінка при розгляді справи № 910/11218/20 у рішенні Господарського суду міста Києва про відмову в позові про визнання недійсною банківської гарантії виданої на суму перерахованого авансу за договором №08-4/2636 від 11.10.18. Крім того, відповідач-1 наголошує на тому, що видані банком банківські гарантії мають різну правову природу та забезпечують окремі види зобов`язань за договором підряду, а їх розмір не перевищує 5% ціни договору та не може бути підставою визнання недійсним забезпечувальних правочинів. Також, відповідач-1 зазначає, що уклавши додаткову угоду № 1 до договору підряду, сторони не змінювали строк виконання робіт як істотної умови договору, оскільки продовжили строк виконання частини робіт в межах загального строку дії договору, у зв`язку з чим посилання на невідповідність договору ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" та п. 15.1 договору є безпідставними.

У судовому засіданні 27.10.2020 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про встановлення сторонам строків для подання заяв по суті спору у відповідності до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України та відкладення підготовчого засідання на 10.11.2020.

Підготовче засідання, призначене на 10.11.2020 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020, підготовче засідання призначено на 01.12.2020.

10.11.2020 через відділ діловодства суду від позивача, у встановлений судом строк, надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що замовлення і проведення експертизи було зроблено позивачем на підставі норм закону, що є обов`язком позивача як сторони провадження і відповідний висновок підлягає оцінці судом в сукупності з іншими доказами у справі. Крім того, позивач наголошує на тому, що банк може надавати гарантії як щодо забезпечення платежу, так і забезпечення інших зобов`язань, але у вигляді загального обмеження по сумі не більше 5% вартості основного зобов`язання, передбаченого Законом. Також позивач зауважує на тому, що спеціальним нормативним актом у сфері будівництва передбачений вичерпний перелік підстав для продовження строків виконання робіт, і таке продовження через порушення зобов`язань виконавцем робіт не передбачено.

20.11.2020 відповідач-1 подав заперечення на відповідь на відзив, в яких просить визнати зловживанням процесуальними правами дії позивача по повторному поданню вимоги про визнання недійсним договору про надання банківської гарантії та застосувати до позивача заходи процесуального примусу у вигляді штрафу та залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні 01.12.2020 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову в задоволенні клопотання відповідача-1 про стягнення штрафу за зловживання процесуальними правами та залишення позову без розгляду, у зв`язку з недоведеністю вчинення позивачем дій, які б свідчили про зловживання процесуальними правами та з огляду на те, що в даній справі позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору про надання банківської гарантії з інших підстав, а ніж у справі № 910/7687/20, тоді як згідно приписів статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 22.12.2020.

15.12.2020 через відділ діловодства суду позивач подав пояснення щодо поданого висновку експерта.

21.12.2020 відповідач-1 подав заперечення на пояснення позивача щодо поданого висновку, в яких наголошує на тому, що даний висновок не є допустимим доказом у справі, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні 22.12.2020 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про задоволення клопотання відповідача-1 про витребування у позивача виписки по банківському рахунку відповідача-2 щодо перерахування позивачу комісії за оспорюваним договором та відкладення підготовчого засідання на 15.01.2021.

Судове засідання, призначене на 15.01.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 призначено підготовче засідання у справі №910/13834/20 на 29.01.2021.

У судовому засіданні 29.01.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 11.02.2021.

У судовому засіданні 11.02.2021 у відповідності до вимог статті 216 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено перерву до 19.02.2021.

У судовому засіданні 19.02.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити; відповідач-1, в свою чергу, заперечив проти заявлених позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач-2 взагалі в судові засідання не з`являвся, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відмітками про отримання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач-2 був належним чином повідомлений про розгляд даної справи і не повідомив суду про причини неявки, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за його відсутності.

Разом з цим суд зазначає, що у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, відповідачу-2 був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 16-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач-2, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач-2 у встановлений строк не подав до суду ані відзив на позов, ані клопотання про продовження строку на його подання, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 19.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Протокольним рішенням уповноваженої особи - ОСОБА_1 , відповідальної за організацію та здійснення закупівель товарів, робіт і послуг в апараті Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» №259/18-ЧО від 21.09.2018 року визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Візин Річ» переможцем в закупівлі «ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Реконструкція зовнішнього огородження підстанцій Південної ЕС Інв. №8118а/0501, Інв. №8065/0501, Інв. №8024/0503, Інв. №8111/0501, Інв. №8010/0503, Інв. №8/0502, Інв. №1033030/00-4 Реконструкція» та прийнято рішення про намір укласти договір.

01.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Візин Річ» в особі директора Михайлюка Євгена Олексійовича подало заяву про надання гарантії № 1 в сумі 1215702,60 грн зі строком дії до 31.01.2020 в забезпечення виконання зобов`язань, визначених у тендерній документації ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Реконструкція зовнішнього огородження підстанцій Південної ЕС Інв. №8118а/0501, Інв. №8065/0501, Інв. №8024/0503, Інв. №8111/0501, Інв. №8010/0503, Інв. №8/0502, Інв. №1033030/00-4 Реконструкція.

01.10.2018 року між Акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Візин Річ» (Принципал) було укладено договір про надання банківської гарантії №71.00.006710, відповідно до умов п. 1.1 якого Банк бере на себе зобов`язання надати Банківську гарантію, яка узгоджується з принципалом згідно цього договору, та заявки принципала, а принципал зобов`язаний повернути банку всі виплати, здійсненні останнім за гарантією (якщо такі будуть здійснені банком за власний рахунок) повернути банку всі оплати, здійсненні ним при виконанні зобов`язань за гарантією, а також сплатити банку винагороду за надання гарантії за підтримання зобов`язання за гарантією, комісії за гарантією. Надання гарантії здійснюється за письмовою заявкою принципала, оформленої за формою банку згідно вимог діючого законодавства України, у тому числі, але не виключно - вимог Національного банку України.

Банк надає гарантію в забезпечення належного виконання принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром, яким є Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго», що виникають у принципала у зв`язку з належним виконанням контракту/контрактів укладеного (-их) за етапами проведення тендерів (торгів) на закупівлю «ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Реконструкція зовнішнього огородження підстанцій Південної ЕС Інв. №8118а/0501, Інв. №8065/0501, Інв. №8024/0503, Інв. №8111/0501, Інв. №8010/0503, Інв. №8/0502, Інв. №1033030/00-4 Реконструкція», після акцептування пропозиції принципала або повідомлення про намір укласти договір.

За умовами п. 1.2 договору про надання банківської гарантії №71.00.006710, сума гарантії наданої банком у межах цього договору дорівнює 1215702,60 грн. Цією сумою обмежується будь-яка відповідальність банку за цим договором та гарантією. Термін дії гарантії - по 31 січня 2020 року включно.

08.10.2018 АТ «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» надав гарантію виконання зобов`язань №71.00.006710, за якою безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару (Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго») протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара грошову суму в розмірі 1215702,60 грн, у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором. Гарантія є безвідкличною та безумовною.

11.10.2018 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Візин Річ» (підрядник) було укладено договір №08-4/2636-18, відповідно до умов якого підрядник зобов`язався виконати за завданням замовника реконструкцію зовнішнього огородження підстанцій Південної ЕС Інв. №8118а/0501, Інв. №8065/0501, Інв. №8024/0503, Інв. №8111/0501, Інв. №8010/0503, Інв. №8/0502, Інв. №1033030/0501 (роботи) з передачею замовнику результатів реконструкції (закінчені роботи), а замовник зобов`язується здійснити оплату прийнятих належно виконаних робіт (результатів робіт) на умовах договору.

За умовами п. 1.2 договору №08-4/2636-18 підрядник здійснює реконструкцію: розроблення проекту до 20.12.2018 та виконання робіт по проекту до 20.12.2019 згідно з запланованим Планом-графіком виконання робіт, що є додатком 3 до договору.

Ціна договору (сума договору) становить 20261710,00 грн, крім того ПДВ 4052342,00 грн, а разом з ПДВ 24314052,00 грн (п. 2.2 договору №08-4/2636-18).

Відповідно до п. 16.1 договір №08-4/2636-18 набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 20.01.2020, а в частині виконання гарантійних зобов`язань підрядником до повного їх виконання.

За умовами п. 17.1 договору №08-4/2636-18, підрядник надає замовнику не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання договору.

Згідно з п. 17.2 договору №08-4/2636-18 забезпечення виконання договору надається у вигляді безумовної і безвідкличної банківської гарантії, оформленої на паперовому носії. Розмір забезпечення виконання договору (розмір банківської гарантії) становить 1215702,60 грн. Банківська гарантія повинна бути чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана, до 31.01.2020. У разі продовження строку дії договору підрядник зобов`язаний продовжити (в порядку, визначеному згідно зі змінами у договорі) строк дії банківської гарантії на строк продовження строку дії договору. Банківська гарантія не може бути змінена без попереднього узгодження із замовником.

Крім того, 30.10.2018 Акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» було надано гарантію виконання зобов`язань №71.00.007085, за якою гарант безумовно та безвідклично зобов`язується за першою письмовою вимогою бенефіціара, яка містить твердження про те, що принципал не повернув отриманий аванс або його частину у випадках та на умовах, передбачених договором, або у разі непоставки товару протягом 3 місяців, виплатити на користь бенефіціара, суми, зазначені у відповідній вимозі, що не перевищує 4862810,40 грн протягом 10 банківських днів з дати отримання гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги бенефіціара.

Відповідач-1 перерахував на користь відповідача-2 аванс на проектні роботи згідно договору №08-4/2636-18 в сумі 106251,84 грн та аванс на будівельно-монтажні роботи в сумі 4756558,56 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №№166, 165 від 12.11.2018 та не заперечується сторонами.

11.01.2020 відповідач-1 надіслав позивачу вимогу про сплату коштів за гарантією №01/988, у якій повідомив банк про порушення ТОВ "Візин Річ" зобов`язань за договором №08-4/2636-18, належне виконання яких забезпечене гарантією, та просив сплатити грошові кошти у розмірі 1215702,60 грн.

У відповідь на зазначену вимогу, позивач у листі №131 від 28.01.2020 зазначив, що 15.01.2020 отримав вимогу та повідомив, що для перевірки достовірності вимоги, Банк-гарант направив вимогу принципалу і отримав відповідь про те, що посилання бенефіціара на невиконання принципалом своїх зобов`язань за договором, як на підставу настання гарантійного випадку, є неправомірним, адже принципал виконував належним чином усі взяті на себе зобов`язання, в той час як бенефіціар систематично порушував умови договору, що і призвело до неможливості принципала, як підрядника, виконати зобов`язання згідно з договором. Відтак, оскільки Банк-гарант зобов`язаний за банківською гарантією сплатити суму у разі настання гарантійного випадку, а саме: у разі порушення принципалом зобов`язань за договором, тобто повинно відбутися прострочення боржника, а згідно норм статей 612 та 613 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, Банк-гарант відмовив бенефіціару у виплаті за банківською гарантією.

При цьому, посилаючись на те, що договір про надання банківської гарантії №71.00.006710 від 01.10.2018 та банківська гарантія №71.00.006710 від 08.10.2018 не відповідають вимогам чинного законодавства, Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання банківської гарантії №71.00.006710 від 01.10.2018, визнання недійсною та такою, що не підлягає виконанню, банківську гарантію №71.00.006710 від 08.10.2018. Так, позивач вказує на те, що ним було укладено договір та надано банківську гарантію на підставі заяви принципала, яка підписана не уповноваженою особою відповідача-2, що встановлено висновком експерта, а відтак такий договір про надання банківської гарантії порушує публічний порядок та є недійсним разом з банківською гарантією. Також позивач наголошує на тому, що розмір забезпечення виконання основного договору перевищив 5 відсотків його вартості, що суперечить ст. 26 Закону України "Про публічні закупівлі", а договір підряду є нікчемним, оскільки його сторони уклали додаткову угоду про продовження строку виконання зобов`язання в порушення ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідач-1, в свою чергу, заперечив проти позовних вимог, з підстав того, що наданий позивачем висновок експерта не є належним доказом у справі, так як експертне дослідження проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а видані банком банківські гарантії мають різну правову природу та забезпечують окремі види зобов`язань за договором підряду і їх розмір не перевищує 5% ціни договору. При цьому, відповідач-1 наголошує на тому, що уклавши додаткову угоду № 1 до договору підряду, сторони не змінювали строк виконання робіт як істотної умови договору, оскільки продовжили строк виконання частини робіт в межах загального строку дії договору.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних правових наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

При цьому, нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Однак, оскаржуваний правочин Цивільний кодекс України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Однак, під час розгляду даної справи судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків щодо оспорюваних договорів.

При цьому, обставини, на які посилається позивач, звертаючись до господарського суду з позовом про визнання правочинів недійсними, не свідчать про наявність підстав та умов для визнання укладених між сторонами правочинів недійсними, оскільки є недоведеними належними та допустимими доказами та не узгоджуються з приписами чинного законодавства та матеріалами справи.

Так, згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на висновок експерта №1640-20 від 15.04.2020, в якому зазначено, що підписи в графі «Принципал» на сторінках №1, 2, 3, 4, 5 та в розділі "7.Юридичні адреси, реквізити та підписи сторін" графа "Директор Михайлюк Є.О." договору про надання банківської гарантії №71.00.006710 від 01.10.2018; підпис в графі "Підписи уповноважених осіб Принципала" заяви про надання гарантії №1 від 25.10.2018; підпис в графі "Підписи уповноважених осіб Принципала" заяви про надання гарантії №2 від 25.10.2018 виконані не Михайлюком Євгеном Олексійовичем, а іншою особою з намаганням наслідувати його справжньому підпису.

За змістом статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

В той же час, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (ст. 3 Закону).

При цьому, наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 р. затверджена Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

У п.1.1 розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень зазначено, що основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації (п.1.3 розділу І Науково-методичних рекомендацій)

У п. 1.4 зазначено, що перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), має пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації. У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобов`язаний (зобов`язана) зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи. У разі неможливості пред`явити зазначені зразки (смерть виконавця, від`їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

Відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об`єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи тощо), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити (п.1.6 розділу І Науково-методичних рекомендацій).

Отже, приймаючи до уваги Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, для призначення почеркознавчої експертизи слід надати оригінали документів, а також відібрати вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації, тобто ОСОБА_2 .

При цьому, п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень встановлено, що коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.

Проте, як вбачається зі змісту висновку експерта, наданого позивачем, при проведенні експертного дослідження в розпорядженні експерта були відсутні умовно-вільні та експериментальні зразки почерку, які б мали бути відібрані у ОСОБА_2 до проведення почеркознавчої експертизи, як і не зазначено про неможливість пред`явлення зазначених зразків, що суперечить вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Разом з цим, приписами ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Частиною 2 та 3 статті 10 вказаного Закону визначено, що судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Втім, доказів на підтвердження повноважень Ніколайчук Т.В. яка здійснила дослідження (кваліфікаційне свідоцтво, сертифікат тощо), як судового експерта надано не було.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що висновок складений з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998р. і без надання, у відповідності до Закону України «Про судову експертизу», доказів на підтвердження повноважень судового експерта у особи, яка проводила дослідження, суд не приймає до уваги, як належний та допустимий доказ, висновок експерта №1640-20 від 15.04.2020.

Не приймає суд до уваги і посилання позивача на наявність кримінального провадження відносно посадових осіб ПрАТ «НЕК «Укренерго» та ТОВ «Візин Річ», які, як наголошує позивач, вчинили кримінальне правопорушення з метою заволодіння шляхом обману прав на отримання коштів позивача у вигляді права вимоги за банківськими гарантіями, оскільки вказана інформація не є в силу приписів частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальним фактом, так як не доведена допустимими доказами у відповідності до вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, позивачем не доведено належними засобами доказування, що оспорювані ним договір про надання банківської гарантії №71.00.006710 від 01.10.2018 та Банківська гарантія №71.00.006710 від 08.10.2018 суперечать закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочини не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, тобто відсутність вимог при їх укладенні, визначених статтею 203 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, положення статті 204 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, враховуючи, що позивач не спростував презумпцію правомірності правочинів, всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Як було встановлено вище, 08.10.2018 позивач надав на користь відповідача-1 гарантію виконання зобов`язань №71.00.006710, за якою безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично прийняв на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара грошову суму в розмірі 1215702,60 грн, у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором.

Виплата гарантії здійснюється на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго".

Гарант протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги зобов`язується сплатити бенефіціару грошову суму гарантії. Письмова вимога бенефіціара надсилається через Банк бенефіціара. Письмова вимога бенефіціара має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара. Справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтверджена Банком бенефіціара.

Відповідальність гаранта не повинна перевищувати суму, на яку видано цю гарантію.

Ця гарантія набирає чинності з моменту підписання договору принципалом та бенефіціаром і залишається дійсною до 31.01.2020 та будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана гарантом у цей період (строк дії Банківської гарантії закінчується не раніше, ніж через 7 календарних днів після закінчення строку дії Договору, в забезпечення якого її видано). Ця гарантія має бути повернена гарантові після припинення дії договору чи виконання гарантом обов`язків за нею. Ця гарантія є безвідкличною та безумовною.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 560 ЦК України).

Гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні (ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Як встановлено судом гарантія, яку позивач просить визнати такою, що не підлягає виконанню, містить строк, на який вона видана та містить зобов`язання гаранта за неналежне виконання принципалом - відповідачем-2 зобов`язань перед бенефіціаром - відповідачем-1, тобто визначені чинним законодавством вимоги до правочину такого виду.

При цьому, статтею 562 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Тобто, виконання гарантом свого обов`язку перед бенефіціаром не залежить від дійсності, чинності чи дії основного зобов`язання між принципалом та бенефіціаром, в забезпечення виконання якого надано гарантію.

За таких обставин та з огляду на наведену норму статті 562 ЦК України, суд відхиляє доводи позивача про те, що видана ним гарантія не підлягає виконанню з огляду на нікчемність договору підряду з підстав невідповідності його умов вимогам ст. 26 Закону України "Про публічні закупівлі" та ч. 4 ст. 36 вказаного Закону.

Разом з цим, статтею 26 Закону України «Про публічні закупівлі», в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено, що замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією. Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Розмір забезпечення виконання договору про закупівлю не може перевищувати 5 відсотків вартості договору.

Кошти, що надійшли як забезпечення виконання договору (у разі якщо вони не повертаються), підлягають перерахуванню до відповідного бюджету, а у разі здійснення закупівлі юридичними особами (їхніми об`єднаннями) не за бюджетні кошти - перераховуються на рахунок таких юридичних осіб (їхніх об`єднань).

Отже, Закон України "Про публічні закупівлі" передбачає надання учасником-переможцем торгів забезпечення виконання зобов`язань за договором про закупівлю, який укладається з учасником-переможцем за результатом проведення торгів.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що норми Закону України «Про публічні закупівлі» передбачають можливість надання учасником-переможцем торгів забезпечення належного виконання ним усіх зобов`язань за договором про закупівлю.

Пунктом 3.2 договору №08-4/2636-18 від 11.10.2018 сторони погодили форми, порядок, розміри оплати: часткова попередня оплата (аванс); при цьому, якщо сума авансу перевищує один мільйон гривень, то авансування здійснюється за умови надання підрядником забезпечення на авансовий платіж у вигляді оригіналу безумовної та безвідкличної банківської гарантії забезпечення авансового платежу; банківська гарантія забезпечення авансового платежу повинна бути чинною на дату отримання авансу і втрачає свою чинність після погашення підрядником (згідно з підписаними замовником актами) всієї суми авансу, в забезпечення повернення якого видана банківська гарантія, або повернення підрядником авансу самостійно або відповідно до вимоги замовника; банківська гарантія забезпечення авансового платежу не може бути анульована або змінена без попереднього узгодження із замовником; в тексті банківської гарантії забезпечення авансового платежу повинно бути визначено, що за цією банківською гарантією банк-гарант здійснює платіж за першою письмовою вимогою бенефіціара (замовника) без надання бенефіціаром (замовником) будь яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Розмір авансу становить: не більше 20% від вартості проектних робіт та не більше 20% від вартості будівельних робіт (п.3.2.1.2 Договору).

Проаналізувавши зміст договору про надання банківської гарантії №71.00.006710 від 01.10.2018 та банківську гарантію №71.00.007085 "Безвідклична банківська гарантія повернення авансового платежу" від 30.10.2018, суд прийшов до висновку, що умови вказаних правочинів врегульовують правовідносини забезпечення виконання різних зобов`язань принципала та мають різну правову природу, а саме: в першому випадку - виконання зобов`язань за договором підряду, а в другому - виконання зобов`язання з повернення авансового платежу в разі настання передбачених договором умов, що не притирічить вимогам чинного законодавства, а тому належить відхилити доводи позивача про порушення статті 26 Закону України "Про публічні закупівлі" при наданні двох гарантій в забезпечення зобов`язань за договором №08-4/2636-18 від 11.10.2018, що має наслідком подвійну відповідальність банку за одне і те саме порушення зобов`язання.

Безпідставними є і доводи позивача про те, що зміна строків виконання зобов`язання за умовами додаткової угоди № 1 від 03.04.2019 зумовлює припинення гарантії з огляду на нікчемність основного договору підряду, укладеного між відповідачами, оскільки, як вже зазначалося, за приписами статті 562 Цивільного кодексу України гарантія не залежить від дійсності основного зобов`язання.

В свою чергу, статтею 568 ЦК України визначено, що зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів, у розумінні ст. 76, 77 ГПК України, на підтвердження позовних вимог, у зв`язку з чим, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не є доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору належить покласти на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 178, 202, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Візин Річ» про визнання недійсним договору про надання банківської гарантії № 71.00.006710 від 01.10.2018, визнання недійсною банківської гарантії № 71.00.006710 від 08.10.2018 та визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.03.2021.

Суддя Т.В. Васильченко