ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 Справа № 921/792/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №507

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Іванов О.Г., Антонік С.Г.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників:

від позивача: Стецюк Ю.О. адвокат, ордер серії ВО №1012772 від 05.01.2021

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2020 у справі №921/792/19 (суддя Проскуряков К.В.; рішення ухвалене о 11:41 год. у місті Запоріжжя, повне рішення складено 29.07.2020)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (80250, Львівська область, с.Павлів, пр. Юності, буд. 39; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЕЛ 2017" (69002, м.Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 40; )

про стягнення 240792,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЕЛ 2017" складаються з вимог про стягнення 240792,18 грн.

Подання позову обґрунтовано позивачем посиланням на те, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №241ЦБ/17 від 25.10.2017 та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2017 року для виробництва цукру квоти "А" та договір №284-ПВ/17 від 09.11.2017 про надання послуг на транспортування цукрових буряків та іншого вантажу. Посилаючись на умови укладених договорів та п. 187.1 ст. 187, п. 201.1, п.201.7, п. 201.10 ст. 201, п.п. 14.1.191, 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 розділу І Податкового кодексу України, позивач зазначає, що датою виникнення податкового зобов`язання для відповідача є дата, вказана в Актах - 30.11.2017. Відповідно дата складення податкових накладних - 30.11.2017. Датою виникнення податкового зобов`язання при здійсненні операції з надання послуг згідно Акту-3 - 31.12.2017. Граничний термін для реєстрації податкових накладних від 30.11.2017 - 15.12.2017 (включно), для податкової накладної від 31.12.2017 - 15.01.2018 (включно). Натомість відповідач встановленого Податковим кодексом України обов`язку щодо реєстрації податкових накладних не виконав. Внаслідок такого порушення позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту і скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на загальну суму 239977,00 грн. за листопад 2017 року та на суму 815,18 грн. за грудень 2017 року, у зв`язку з чим позивач й поніс збитки.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.07.2020 у справі №921/792/19 в задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено причинного зв`язку між неотриманою ним сумою податкового кредиту та бездіяльністю відповідача, не надано доказів щодо використання ним всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту. Таким чином, позивач не довів порушення відповідачем своїх господарських зобов`язань, які б спричинили позивачу на дату вирішення спору збитки у заявленому розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з означеним рішенням місцевого господарського суду, позивач (ТОВ "Радехівський цукор") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2020 у справі №921/792/19 та ухвалити нове рішення про задоволення повністю позову ТОВ "Радехівський цукор" до ТОВ "ЮЕЛ 2017" про стягнення 240792,18 грн. завданих збитків.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Позивач (апелянт) вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, має місце нез`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Так щодо висновку суду про ненадання позивачем витягів з Єдиного реєстру податкових накладних на підтвердження фату відсутності реєстрації спірних податкових накладних позивач виходить з положень пунктів 21, 23 постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних", з яких вбачається, що запит про отримання відомостей з Єдиного реєстру податкових накладних можливо сформувати лише щодо зареєстрованих податкових накладних.

Апелянт вказує, що судом порушено ст. 79, п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, оскільки відсутність реєстрації відповідачем податкових накладних, є доведеною позивачем обставиною. Докази (податкові декларації з ПДВ), що були надані позивачем на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування відповідачем.

Апелянт вважає, що судом неправильно застосовано п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, відповідно до якої, позивач не зобов`язаний, а має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на відповідача. Подання даної скарги не забезпечує захисту відновлення порушеного права позивача на формування податкового кредиту по зареєстрованих відповідачем податкових накладних.

З приводу висновку суду щодо не завершення 1095 днів з дати проведення спірних операцій у листопаді та грудні 2017 року, позивач зазначає, що Податковим кодексом України чи будь-яким іншим законом не встановлено право платника податків на судовий захист лише після спливу 1095 днів з дати проведення спірних операцій. Оскільки його права є порушеними, ним був поданий позов до суду, не очікуючи завершення 1095 днів з дати проведення спірних операцій.

В апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про долучення до справи копії витягу з Єдиного реєстру податкових накладних №769276 від 10.08.2020 із відображенням усіх зареєстрованих відповідачем податкових накладних, який отриманий позивачем після ухвалення судом оскаржуваного рішення. Подання цього доказу до суду апеляційної інстанції позивач пояснює тим, що судом першої інстанції було вказано, що позивач на підтвердження факту відсутності реєстрації спірних податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних не надав будь-яких витягів з вказаного реєстру.

Також позивачем заявлено про відшкодування судових витрат, розмір яких за попереднім (орієнтовним) розрахунком складається з суми 3611,88 грн. витрат на сплату судового збору та суми 13560,00 грн. як послуги АО "Галицька правнича група" на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Відповідач (ТОВ "ЮЕЛ 2017") відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надав.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2020 у справі №921/792/19; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 06.10.2020 о 12:00 год.

За клопотанням представника ТОВ "Радехівський цукор" ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2020 визначено провести судове засідання призначене на 06.10.2020 о 12:00. у режимі відеоконференції з Господарським судом Тернопільської області.

06.10.2020 у зв`язку з наявністю технічних проблем (зокрема, відсутністю відеозображення та звуку), провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою програми EasyCon з Господарським судом Тернопільської області виявилося неможливим, про що Центральним апеляційним господарським судом складено відповідний акт.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2020 відкладено апеляційний розгляд справи у судове засідання на 05.11.2020 о 11:30 год. з проведенням його у режимі відеоконференції з Господарським судом Тернопільської області.

Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2020 розгляд справи відкладений в судовому засіданні на 24.11.2020 о 10:30 год. у зв`язку з відсутністю належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання ТОВ "ЮЕЛ".

24.11.2020 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Подобєда І.М. на лікарняному, оскільки відповідно до п.2.7.2. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, у випадку тимчасової непрацездатності, відрядження, відпустки тощо судді-доповідача на строк, що не призводить до порушення строків вирішення справи, повторний автоматизований розподіл не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.12.2020 розгляд справи призначений в судовому засіданні на 04.02.2021 о 10:30 год., за клопотанням позивача в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Господарському суду Тернопільської області.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2021 у зв`язку з відсутністю відомостей щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання розгляд справи відкладений у судове засідання на 18.02.2021 з проведенням його у режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 04.02.2021 прийняв участь представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Враховуючи розміщену 04.02.2021 на офіційному сайті Центрального апеляційного господарського суду інформацію до відома учасників судового процесу у справі №921/792/19 зі сповіщенням про дату, час і місце розгляду цієї справи в судовому засіданні, яке було призначене на 18.02.2021, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 18.02.2021 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та прохав суд апеляційної інстанції її задовольнити з підстав, зазначених у скарзі, а оскаржене судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов повністю задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 18.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (Замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "ЮЕЛ 2017" (Товаровиробник, Перевізник) 25.10.2017 був укладений договір купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2017 року для виробництва цукру квоти "А" №241ЦБ/17 (надалі договір купівлі-продажу № 241ЦБ/17 від 25.10.2017).

За умовами договору його предметом є зобов`язання сторін щодо вирощування, складування, зберігання, передачі-приймання, перевезення цукрових буряків урожаю 2017 року на умовах купівлі-продажу та/або переробки цукрових буряків на давальницьких умовах та проведення Сторонами взаєморозрахунків за здану продукцію.

Відповідно до пункту 3.1. договору Товаровиробник продає, а Замовник купує цукрові буряки урожаю 2017 року в заліковій вазі при базисній цукристості 16%.

Загальна кількість та загальна вартість цукрових буряків, які придбаваються на умовах цього договору Замовником у Товаровиробника визначаються шляхом сумування кількісних та вартісних показників, що зазначені в усіх актах приймання-передачі цукрових буряків погоджених та підписаних сторонами на умовах цього договору (пункт 3.4. договору).

Пунктом 4.1. договору встановлено, що після проведення Товаровиробником розрахунків за надані Замовником послуги переробки цукрових буряків на давальницьких умовах Товаровиробник отримує у власність готову продукцію, а саме:

- цукор білий кристалічний, що відповідає ДСТУ 4623:2006, в кількості 73 кг за кожну тонну зданих цукрових буряків в заліковій вазі при базисній цукристості 16%. У разі відхилення цукристості цукрових буряків від базисної кількість цукру, який отримує Товаровиробник, визначається з врахуванням коефіцієнтів перерахунку визначених додатком до Порядку про визначення мінімальних цін на цукрові буряки та цукор, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2000 року №868 "Про деякі питання державного регулювання виробництва і реалізації цукру".

За пунктом 4.1.2. договору решту готової продукції, яка виготовляється зі зданих Товаровиробником на переробку на давальницьких умовах цукрових буряків (крім зазначеної в п.4.1. Договору), компенсує витрати Замовника, що пов`язані з всіма етапами переробки цукрових буряків (в тому числі у випадках, визначених п.2.1.8., 2.2.3. договору). Кількість цукрових буряків, якою Товаровиробник розраховується з Замовником за послугу переробки цукрових буряків на давальницьких умовах, розраховується за формулою (п.4.1.2. Договору):

К= В-ЦхКц/В

К - кількість цукрових буряків, якою Товаровиробник розраховується з Замовником за послугу переробки цукрових буряків на давальницьких умовах (одиниця виміру - тонна),

В - фактичний вихід цукру з 1-ї тони цукрових буряків в заліковій вазі за звітний період,

Ц - кількість цукру, який належить Товаровиробнику згідно з п. 4.1. цього Договору,

Кц - коефіцієнт цукристості відповідно до коефіцієнтів перерахунку, визначених додатком до Порядку про визначення мінімальних цін на цукрові буряки та цукор, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2000 року №868 "Про деякі питання державного регулювання виробництва і реалізації цукру".

Згідно пункту 4.4. договору Товаровиробник зобов`язався розрахуватися з Замовником за отриману мішкотару цукром, відповідно до реальних цін в момент здійснення операції, або грішми.

Крім того, сторонами 09.11.2017 був укладений договір про надання послуг на транспортування цукрових буряків та іншого вантажу №284-ПВ/17 (надалі договір про надання послуг №284-ПВ/17 від 09.11.2017), за яким врегульовано додаткові взаємовідносини сторін, відповідно до яких Перевізник зобов`язався транспортувати ввірений йому Замовником вантаж (дефекат, відсів каменю вапнякового та жом буряковий сирий) із місця завантаження (господарська територія цукрового заводу визначена Замовником) до встановленого Замовником пункту призначення та видати його Вантажоодержувачу. Замовник зобов`язався оплатити на умовах визначених Розділом 3 цього договору належно та у повній мірі надані Перевізником послуги.

Пунктами 2.2.5., 2.2.6. договору передбачено, що Замовник після проведення звірки із Перевізником (п.2.1.14) щодо об`єму наданих послуг із транспортування вантажів, зобов`язаний підписати акт приймання-передачі наданих послуг, за умови якщо такі послуги надані якісно та у повному об`ємі. На підставі погодженого сторонами акта приймання-передачі наданих послуг своєчасно провести розрахунок із Перевізником.

Факт виконання Товаровиробником договірних зобов`язань за договором купівлі-продажу №241ЦБ/17 від 25.10.2017 підтверджується підписаними сторонами без зауважень і заперечень і скріпленими печатками актами виконаних робіт та прийому-передачі сировини й готової продукції за період 01.11.2017-30.11.2017:

- №400000652 за період 01.11.2017-30.11.2017, за яким надано Замовником Товаровиробнику послуги по переробці цукрових буряків на суму 1320183,39 грн. (в.т. ПДВ 20%), а Товаровиробником зі своєї сторони передано Замовнику цукрові буряки в розрахунок за послуги по переробці цукрових буряків (залікова вага, т) 1407,493 тонн на суму 1201183,31 грн. (в т.ч. ПДВ 20%); меляси 69,276 тонн на суму 117769,20 грн. (в т.ч. ПДВ 20%); жому сирого 1230,88 тонн на суму 1230,88 грн. (в т.ч. ПДВ 20%);

- №400000653 за період 01.11.2017 - 30.11.2017, за яким надано Замовником Товаровиробнику послуги по переробці цукрових буряків на суму 74660,60 грн. (в т.ч. ПДВ 20%), а Товаровиробником зі своєї сторони передано Замовнику цукрові буряки в розрахунок за послуги по переробці цукрових буряків (залікова вага, т) 76,706 тонн на суму 67563,84 грн. (в т.ч. ПДВ 20%); меляси 4,158 тонн на суму 7068,60 грн. (в т.ч. ПДВ 20%); жому сирого 28,16 тонн на суму 28,16 грн. (в т.ч. ПДВ 20%). За цим же Актом (на виконання п. 4.4. договору в якості оплати) Товаровиробник також передав Замовнику цукор-пісок в кількості 3,849 тонн на суму 42390,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20%), та 0,238 тонни на суму 2628,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20%).

До того ж на виконання умов Договору про надання послуг №284-ПВ/17 від 09.11.2017 сторонами 31.12.2017 підписаний Акт виконаних робіт №000005686 за період 01.12.2017-31.12.2017 для розрахунку з перевізником, за яким нараховано за перевезення цукрових буряків 45,9 т 4891,10 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 815,18 грн., а оплачено по перерахунку 257417,96 грн.

Як стверджує позивач, таким чином, згідно до вищевказаних Актів, 30.11.2017 відповідач (Товаровиробник) передав позивачу (Замовнику) сировину та готову продукцію на загальну суму 1439861,99 грн. (в т. ч. АДВ 20%), що становить 239977,00 грн.

За твердженням представника позивача розрахунки за надані послуги сторонами проведено у повному обсязі, заборгованість сторін одна перед одною відсутня.

Однак, як вказує позивач, відповідачем в порушення вимог статті 201 Податкового кодексу України податкові накладні не оформлені і незареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних за наслідками здійснених господарських операцій в межах зазначених договорів, що позбавило позивача права на включення суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 239977,00 грн. за листопад 2017 року та на суму 815,18 грн. за грудень 2017 року, внаслідок чого позивач поніс збитки у сумі 240792,18 грн.

Згідно зі статтею 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

За змістом статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати порядок у сфері господарювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною першою статті 225 Господарського кодексу встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 03 серпня 2018 року у справі №917/877/17, у випадку коли відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання - є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

За висновком суду першої інстанції у справі, що наразі переглядається судом апеляційної інстанції, за встановленого судом факту не проведення податковим органом перевірки відповідача на підставі скарги позивача щодо причин відсутності реєстрації податкових накладних за спірними операціями, не надання позивачем податкових декларацій з ПДВ за наступні податкові періоди, починаючи з січня 2018 року, не завершення 1095 днів навіть з дати проведення спірних операцій у листопаді та грудні 2017 року - не є доведеним позивачем сам факт завдання йому збитків внаслідок бездіяльності відповідача у вигляді не реєстрації податкових накладних. У цьому випадку про завдання збитків, на думку суду першої інстанції, може йти мова лише тоді, коли завершиться визначений статтею 198.6 Податкового кодексу України 1095 денний строк і позивач остаточно втратить можливість включення сум ПДВ за спірними операціями до податкового кредиту, або вказане буде підтверджено перевіркою податкового органу.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом положень статей 173 - 175 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом заявлених позовних вимог позивач вказував, що в порушення договірних зобов`язань відповідач у встановлений договором строк не склав податкові накладні в електронній формі з дотриманням їх реєстрації, як цього вимагає чинне законодавство, тому позивач не мав можливості включити суму податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки відсутні податкові накладні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що умови договору №241ЦБ/17 від 25.10.2017 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2017 року для виробництва цукру квоти «А» не містять чітко визначених зобов`язань Товаровиробника (відповідача) здійснити реєстрацію податкових накладних та не визначають певних строків для учинення таких дій.

Між тим, умови цього Договору, а саме пункт 8.31., передбачають, що:

«У випадку, якщо органами державної податкової служби (шляхом складання повідомлення-рішення, акта перевірки, довідки, внесення коригувань в особовий рахунок Замовника як платника податків або іншим способом) та/або рішенням (ухвалою, постановою тощо) суду буде зменшено податковий кредит Замовника з ПДВ за податковими накладними Товаровиробника, зменшені витрати Замовника , донараховано Замовнику податки, збори, обов`язкові платежі, нараховані Замовнику штрафні санкції за порушення податкового законодавства , або судом буде прийнято рішення про стягнення в доход держави отриманого за угодою, визнаною недійсною, і це буде пов`язано з (в тому числі але не виключно):

- анулюванням (скасуванням) державної реєстрації Товаровиробника;

- або виключенням Товаровиробника з реєстру платників ПДВ (у тому числі анулюванням свідоцтва платника ПДВ);

- або неналежним чином веденням бухгалтерського та/або податкового обліку, несвоєчасним, неналежним чином, не в повному обсязі наданням в податкові органи необхідної податкової звітності;

- або стягненням в дохід держави всього отриманого Замовником за недійсним правочином. Укладеним між Замовником і товаровиробником;

- або будь-якими фактами, пов`язаними з порушенням Товаровиробником та/або його контрагентами податкового законодавства Товаровиробник зобов`язується протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати відправлення Замовником відповідної вимоги Товаровиробнику за його місцезнаходженням (яке вказано в цьому Договорі) сплатити Замовнику грошові кошти в розмірі рівному сумі, на яку Замовнику зменшено податковий кредит по ПДВ, зменшено витрати , донараховані податки, збори, обов`язкові платежі, нараховані штрафні санкції, стягнуто в дохід держави одержане за угодою, визнаною недійсною, - далі «Виплата».

В пункті 8.32 цього ж Договору сторони обумовили, що: «У разі наявності заборгованості Замовника перед Товаровиробником та невиконання Товаровиробником у зазначений вище строк своїх зобов`язань по Виплаті, - Виплата здійснюється шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог за рахунок грошових коштів, що підлягають оплаті Замовником Товаровиробнику за якими-небудь грошовим зобов`язанням (з обов`язковим письмовим повідомленням Товаровиробника за його місцезнаходженням, зазначеним у цьому Договорі)».

У пункті 8.33. Договору сторонами було обумовлено, що: «У разі невиконання Товаровиробником своїх зобов`язань, зазначених у цьому пункті Договору, Замовник має право на стягнення суми Виплати в судовому порядку».

В пункті 8.34. вказаного Договору сторони визначили, що: «У випадку, якщо акт (дії) державної податкової служби або рішення суду (які стали підставою для виникнення зобов`язань з Виплати) надалі будуть визнані незаконними і скасовані повністю або частково Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) банківських днів повернути Товаровиробнику отримані від нього в якості Виплати грошові кошти у відповідній сумі (пропорційно, в залежності від того, в якій частині акт/дії/рішення визнані незаконними/скасовані/змінені). При цьому, якщо з Замовника фактично були стягнуті до бюджету суми донарахованих податків, зборів, штрафних санкцій, вартості отриманого за угодою, то повернення Товаровиробнику грошових коштів здійснюється тільки після їх фактичного отримання Замовником з бюджету і лише в розмірі суми, повернутої з бюджету.

Таким чином, окрім порядку виконання основного зобов`язання, сторони передбачили в умовах вказаного вище Договору також порядок дій та можливість виникнення у сторін додаткових зобов`язань (прав та обов`язків), зокрема внаслідок недотримання Товаровиробником податкового законодавства.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, цей спір виник щодо невиконання відповідачем обов`язку складення податкових накладних за наслідками здійснення з позивачем господарських операцій у період з листопада по грудень 2017 року за договором купівлі-продажу та переробки сировини на давальницьких умовах та договором надання послуг перевезення та обов`язку щодо реєстрації їх у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Частина 1 статті 67 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1.1. статті 1 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями за станом на 03.12.2017) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах як загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу (пункт 4.1.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (пункт 6.1. статті 6 Податкового кодексу України).

До загальнодержавних податків належить, зокрема, податок на додану вартість (пункт 9.1.3. статті 9 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзацу 1 пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України (на дату виникнення податкових зобов`язань) платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7. статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Положеннями пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Підпунктом 14.1.60. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами

Відповідно до пункту 14.1.181. статті 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (від 03.12.2017), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг, ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11. ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Аналіз змісту положень статей 173, 174, 179, 180, 193 Господарського кодексу України , статей 628, 629 Цивільного кодексу України свідчить, що передбачене умовами договору зобов`язання відповідача щодо надання податкової накладної, складеної в електронній формі з дотриманням умов її реєстрації, не пов`язується з виконанням позивачем своїх зобов`язань щодо оплати послуг, оскільки виникає в разі невиконання продавцем приписів податкового законодавства (таке тлумачення норм матеріального права наведене, зокрема, в постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №917/203/18).

Таким чином, зобов`язання зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних для включення до податкового кредиту суми ПДВ виникає саме з податкового законодавства, а не з договірних відносин, тому є податковим, а не господарським зобов`язанням. Спори, які можуть виникнути між платниками ПДВ та державою в особі уповноваженого органу - суб`єкта владних повноважень щодо суми сплаченого податку, є адміністративними і мають розглядатися судами адміністративної юрисдикції. Тобто відшкодування ПДВ здійснюється державою в податкових правовідносинах між особою і державою.

Отже за вказаних обставин не можна зробити висновок про те, що відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є невиконанням відповідачем господарського зобов`язання за договором, адже обов`язок зі складання та реєстрації податкових накладних виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Аналізуючи правову природу спірних правовідносин колегія суддів вважає також за необхідне також врахувати на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року справі №908/1568/18, зроблену з посиланням на правову позицію постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі №917/877/17, згідно до якої означений обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків.

У такому випадку належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення контрагентом за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.

Разом із цим колегія суддів суду апеляційної інстанції враховує, що як зазначено вище, позивач у такому спорі має довести існування повного складу правопорушення, тобто усіх його чинників, зокрема, й реальність спричинених йому збитків.

Як встановив суд першої інстанції:

- позивач не надав доказів того, що він звертався зі скаргою до податкових органів, як і доказів проведення відповідної перевірки та підтвердження відсутності реєстрації відповідачем спірних податкових накладних;

- на підтвердження відсутності реєстрації податкових накладних ним надано лише власні податкові декларації з ПДВ за листопад та грудень 2017 року з переліком платників податків, за операціями з якими ним включені суми ПДВ до податкового кредиту;

- відповідач має право зареєструвати відповідні податкові накладні у будь-якому наступному періоді після листопада та грудня 2017 року зі сплатою відповідного штрафу;

- що відповідно до статті 198.6 Податкового кодексу України до завершення 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної /розрахунку коригування Позивач має право, у випадку реєстрації відповідачем відповідних податкових накладних, включити відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту.

При цьому колегія суддів погоджується з аргументом апелянта, що посилання суду першої інстанції на ту обставину, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що у майбутніх податкових періодах починаючи з січня 2018 року ним не включено до Податкового кредиту суми ПДВ за спірними операціями з відповідачем, який мав право та можливість, як вказано вище, зареєструвати відповідні податкові накладні в подальшому не спростовує тверджень позивача про невиконання відповідачем таких дій, оскільки у такому випадку відповідні докази суду мав надати саме відповідач.

Зі своєї сторони на спростування такого припущення суду першої інстанції позивач надав в матеріали справи Витяг з Єдиного реєстру податкових накладних №769276 на запит платника податків - покупця ТОВ "Радехівський цукор" від 10.08.2020, які колегія суддів вважає за можливе прийняти до розгляду як докази, що не були подані суду першої інстанції з поважних причин, оскільки як зазначено вище надання таких доказів, які за своєю суттю не підтверджують певний факт, а підтверджують його відсутність, мало бути покладено насамперед на відповідача.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що надана судом першої інстанції оцінка зазначеним доказам не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції щодо суті заявлених позивачем позовних вимог.

Так під час розгляду цієї справи судом першої інстанції правильно встановлено, що виходячи з актів від 30.11.2017 для податкових накладних граничним терміном для реєстрації таких податкових накладних є - 15.12.2017 (включно), для податкової накладної за актом від 31.12.2017 - 15.01.2018 (включно).

Виходячи з пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України платник податку має право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної.

За висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний термін не сплив, це унеможливлює стягнення з відповідача збитків.

Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (абзац пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідальність платника податків за порушення граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної викладена у пункті 120-1.1. статті 1201 Податкового кодексу України.

Пунктом 201.10. статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1. статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9. пункту 78.1. статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Відповідно до положень абзацу 15 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України порушення відповідачем порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а обумовлює її нарахування необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача з доданням певного пакету документів.

Отже, подання покупцем заяви із скаргою на продавця у разі порушення останнім граничних термінів реєстрації і Єдиному реєстрі податкових накладних дійсно не є обов`язком покупця і не є підставою для включення ним сум податку до складу податкового кредиту. Натомість документальна перевірка контролюючим органом за такою скаргою може підтвердити факт бездіяльності продавцем щодо реєстрації податкових накладних.

Переглядаючи цю справу в апеляційному порядку, колегія суддів до вказаного вище, вважає за необхідне звернути увагу та врахувати, що як убачається зі змісту умов Договору купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2017 року для виробництва цукру квоти "А" №241ЦБ/17, це є змішаний договір, який визначає права та обов`язки позивача (Замовника) та відповідача (Виробника) як за правовідносинами купівлі-продажу, так і за правовідносинами про переробку давальницької сировини.

При цьому на умовах цього Договору Замовник може здійснювати розрахунки із Товаровиробником як безпосередньо грошовими коштами, так і шляхом заліку або продукцією, що була вироблена з давальницької сировини.

У такому випадку визначення правильності відображення відповідних господарських операцій у податковій звітності обох сторін такого договору не входить до компетенції господарського суду.

Такий висновок колегія суддів робить з урахуванням правової позиції Верховного Суду в постанові від 28.01.2021 у справі №1940/1880/18.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 28.01.2021 у справі №1940/1880/18, відповідно до сталої практики (зокрема, постанова Верховного Суду від 20 січня 2016 року у справі №826/11531/14, постанови Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі №826/487/16) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних право чинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу. Місяця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.

Отже, при оцінці обґрунтованості заявленої податкової вигоди адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

До того ж, протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і. відповідно, за межами юридично значимого зв`язку (постанова Верховного Суду від 04.06.2018 у справі №925/494/17).

Як зазначалось вище, відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

За встановлених у цій справі обставин, коли позивач (Замовник) не звертався до податкового органу зі скаргою на дії (бездіяльність) відповідача (Товаровиробника) в питанні реєстрації відповідних податкових накладних, суд першої інстанції правильно визначив, що у даному випадку позивачем не доведено факту завдання йому збитків внаслідок бездіяльності відповідача у вигляді не реєстрації податкових накладних, оскільки можливість включення сум ПДВ до податкового кредиту враховуючи визначений пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України 1095 денний строк позивачем втрачена не була. Бездіяльність відповідача перевіркою контролюючого органу не встановлена, з чим погоджується й колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Таким чином, не довівши на час розгляду цієї справи судом спричинення йому означеними діями чи бездіяльністю відповідача, які полягають у не реєстрації електронних податкових накладних з ПДВ, реального збитку, позивач й не довів існування в діях відповідача повного складу цивільного та господарського правопорушення для задоволення його вимог про відшкодування такого збитку.

Підсумовуючи вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, дотримано норми процесуального права та враховано правову позицію Верховного Суду, а його висновки є обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати позивача в сумі 3611,88 грн. на оплату судового збору та в сумі 13560,00 грн. на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на апелянта у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2020 у справі №921/792/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 02.03.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік