ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1705/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків
до Державного підприємства "Чугуєво-Бабчанське лісове господарство", смт. Кочеток Чугуєвського району Харківської області
про стягнення 3099798,41 грн.
за участю представників:

прокуратури Харківської області - прокурор Зливка К.О., посвідчення № 047938 від 13.09.17р.;

позивача - Сосіна І.О., довіреність № 4219/01-22/12-16 від 29.10.18р.;

відповідача - адвокат Гуменний Т.З., ордер серії ХВ № 000047 від 11.08.20р.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Чугуєво-Бобчанське лісове господарство", с. Кочеток, Х/о про стягнення шкоди заподіяної незаконним вирубуванням дерев в сумі 3 099 798,41 грн.

Ухвалою суду від 09.06.20р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

26.08.20р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував в повному обсязі.

31.08.21р. від прокуратури надійшла відповідь на відзив.

03.09.20р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

07.09.20р. від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

07.09.20р. в підготовчому засіданні оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження, перехід до розгляду справи по суті та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05 жовтня 2020 року о год., відповідно до п.3 ч.2 ст.185 ГПК України.

05.10.20р. в судовому засіданні оголошено протокольну ухвалу про продовження строку розгляду справи по суті на строк дії карантину, оголошено перерву в судовому засіданні до "22" жовтня 2020 р. о 14:00 год.

21.10.20р. від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

11.11.20р. від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

09.12.20р. від Харківської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення.

21.12.20р. від відповідача надійшли письмові пояснення.

15.01.21р. від позивача надійшли письмові заперечення.

26.01.21р. від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Прокурор в судовому засіданні 17.02.21р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 17.02.21р. підтримав позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.02.21р. проти позову заперечував в повному обсязі, вказував про необґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Державною екологічною інспекцією у Харківській області (далі - Держекоінспекція) у період з 03.03.2020 по 17.03.2020 проведено позапланову перевірку дотримання державним підприємством «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» (далі - ДП «Чугуєво-Бабчанський лісгосп») вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Зокрема, у ході огляду державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Харківської області спільно з посадовими особами ДП «Чугуєво-Бабчанський лісгосп» лісових масивів виявлено самовільні вирубки дерев у кварталах 5, 13 Малинівського лісництва, в кварталі 64 Тетлізького лісництва, в кварталі 103, 132 Печенізького №4 лісництва, в кварталі 161 Кочетоцького №1 лісництва «Чугуєво-Бабчанський лісгосп», які розташовані на території Есхарівської селищної ради, Великобабчанської, Заржненської сільських рад, Чкаловської ОТГ Чугуївського району Харківської області, а також Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, що є порушенням вимог ст. ст. 16, 64, 67, 69, 89, 90 Лісового кодексу України, Санітарних правил в лісах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1996 № 555 та Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 №761.

Окрім цього, на території регіонального ландшафтного парку місцевого «Печенізьке поле» (частина якого знаходиться під охороною ДП «Чугуєво- Бабчанське лісове господарство») в кварталах 146, 149 Печенізького лісництва виявлено засмічення його території поодинокими предметами (поліетилен, пляшки, упаковка з-під харчової продукції, одяг, ганчірки тощо), що є порушенням ст.ст. 6, 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Зокрема, встановлено наступне:

- в кварталі 5 виділі 6 площею 2,7 га Малинівського лісництва (територія Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області) при проведенні вибіркової санітарної рубки у 2019 році були зрубані дерева: 6 дерев сироростучих діаметром від 46 до 53 см, які не передбачені спеціальним дозволом (лісорубний квиток №000673 від 31.10.2019) та не обліковуються у матеріалах відведення лісосіки в рубку, що є порушенням ст.ст. 19,64,69 Лісового кодексу України;

- в кварталі 13 виділі 3 площею 1,6 га Малинівського лісництва (територія Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області) при проведенні вибіркової санітарної рубки у 2019 році були зрубані дерева: 4 дерева сироростучих діаметром від 10 до 19 см, які не передбачені спеціальним дозволом (лісорубний квиток №000645 від 05.02.2019) та не обліковуються у матеріалах відведення лісосіки в рубку, що є порушенням ст.ст. 19,64,69 Лісового кодексу України;

- в кварталі 61 виділі 1 площею 5,1 та Тетлізького лісництва (територія Великобабчанської сільської ради Чугуївського району Харківської області) при проведенні вибіркової санітарної рубки у 2019 році були зрубані дерева: 10 дерев сироростучих діаметром від 24 до 48 см, які не передбачені спеціальним дозволом (лісорубний квиток №000676 від 03.12.2019) та не обліковуються у матеріалах відведення лісосіки в рубку, що є порушенням ст.ст. 19,64,69 Лісового кодексу України;

- в кварталі 103 виділі 7.1 площею 0,8 га Печенізького №4 лісництва (територія Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області) при проведенні рубки головного користування у 2019 році були незаконно зрубані дерева: 185 дерев сироростучих діаметром від 9 до 67 см, 25 дерев сухостійних діаметром від 14 до 52 см за неправомірно виданим лісорубним квитком №000663 від 02.04.2019 що є порушенням ст.ст. 19,64,69 Лісового кодексу України, пункту 3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів;

- в кварталі 161 виділі 3 площею 7,4 га Кочетоцького №1 лісництва (територія Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області) при проведенні вибіркової санітарної рубки у 2019 році були зрубані дерева: 6 дерев сироростучих діаметром від 26 до 90 см, 3 дерева сухостійних діаметром від 30 до 90 см, які не передбачені спеціальним дозволом (лісорубний квиток №000677 від 03.12.2019) та не обліковуються у матеріалах відведення лісосіки в рубку, що є порушенням ст.ст. 19,64,69 Лісового кодексу України;

- в кварталі 64 виділі 4 площею 12,1 га Тетлізького лісництва (територія Великобабчанської сільської ради Чугуївського району Харківської області) при проведенні вибіркової санітарної рубки у 2019 році були зрубані дерева: 5 дерев сироростучих діаметром від 48 до 96 см, 3 дерева сухостійних діаметром від 52 до 84 см, які не передбачені спеціальним дозволом (лісорубний квиток №«000676 від 03.12.2019) та не обліковуються у матеріалах відведення лісосіки в рубку, що є порушенням ст.ст. 19,64,69 Лісового кодексу України;

- в кварталі 132 виділі 6.1 площею 0,4 га Печенізького №«4 лісництва (територія Чкалівської ОТГ Чугуївського району Харківської області) при проведенні рубки головного користування у 2019 році були незаконно зрубані дерева: 261 дерево сироростуче діаметром від 9 до 80 см, 35 дерев сухостійних діаметром від 10 до 46 см за неправомірно виданим лісорубним квитком №«000662 від 02.04.2019 що є порушенням ст.ст. 19,64,69 Лісового кодексу України, пункту 3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів;

- в кварталі 149 Печенізького лісництва виявлено засмічення його території поодинокими предметами (поліетилен, пляшки, упаковка з-під харчової продукції, одяг, ганчірки тощо), у кількості 784 штуки, що є порушенням ст.ст. 6, 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»;

- в кварталі 146 Печенізького лісництва виявлено засмічення його території поодинокими предметами (скляні та пластмасові пляшки, упаковка з-під харчової продукції тощо), у кількості 57 штук, що є порушенням ст.ст. 6, 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

За наслідками виявлених порушень, що перелічені вище, державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Харківської області, за участі працівників ДП «Чугуєво-Бабчанський лісгосп», складено відомості переліку пнів зрубаних дерев, у яких зазначено їх кількість, породи, стан та діаметри пнів. Вказані порушення відображено у акті перевірки. (Акт перевірки від 17.03.2020 №253/11-02/06-06)

У подальшому Держекоінспекцією, на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, 20.08.2019 здійснено розрахунки розміру шкоди, заподіяної лісу ДП «Чугуєво-Бабчанський лісгосп» внаслідок незаконного вирубування дерев, загальна сума яких склала 3 086 342,41 грн.

Також Держекоінспекцією проведено розрахунок шкоди, заподіяної внаслідок засмічення території регіонального ландшафтного парку місцевого «Печенізьке поле» на підставі додатку №10 до постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 №541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», загальна сума якої склала 13 456 грн.

Так, за розрахунками позивача, загальна сума шкоди, заподіяної самовільною порубкою дерев та засміченням території об`єкта природно-заповідного фонду склала 3 099 798,41 грн.

З метою добровільного відшкодування вказаної шкоди Держекоінспекцією 18.03.2020 надіслано до ДП «Чугуєво-Бабчанський лісгосп» претензії №№ 32-40, які, за твердженнями прокурора, залишились без розгляду та задоволення, а шкода, заподіяна посадовими особами ДП «Чугуєво-Бабчанський лісгосп» внаслідок незаконної вирубки дерев, та засмічення території до моменту звернення до суду, не відшкодована.

Таким чином, як вказує прокурор в позовні й заяві, посадовими особами державної лісової охорони ДП «Чугуєво-Бабчанський лісгосп», усупереч вимогам ст. ст. 19, 69 89, 90, 91 Лісового кодексу України, Положення про державну лісову охорону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 № 976, та Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761, не забезпечено належну охорону та збереження лісових ресурсів, що призвело до самовільної вирубки дерев посадовими особами ДП «Чугуєво-Бабчанський лісгосп» у кварталах 5, 13 Малинівського лісництва, в кварталі 64 Тетлізького лісництва, в кварталі 103, 132 Печенізького №4 лісництва, в кварталі 161 Кочетоцького №1 лісництва «Чугуєво-Бабчанський лісгосп», які розташовані на території Есхарівської селищної ради, Великобабчанської, Заржненської сільських рад, Чкаловської ОТГ Чугуївського району Харківської області, а також Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, чим заподіяно шкоди на загальну суму 3 086 342,41 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує про те, що у позові не визначено суб`єктного складу посадових осіб відповідача, вчинивших правопорушення, яке призвело до завдання шкоди, тобто не встановлено конкретних посадових осіб, які вчинили неналежне виконання своїх службових обов`язків, та, таким чином, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між матеріальною шкодою і протиправними діями посадових осіб відповідача. Постанов про притягнення відповідних посадових осіб відповідача до адміністративної відповідальності за ст.ст.64, 65, 67, 68 КУпАП прокурором та позивачем не надано.

Також, відповідач вказує про необґрунтованість посилання прокурора на положення ст.ст. 1166, 1172 ЦК України, оскільки ні прокурором ні позивачем не надано доказів завдання шкоди працівником під час виконання ним своїх трудових (службових обов`язків), які є необхідними для визначення причинно-наслідкового зв`язку між завданою матеріальною шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача, а, також, відсутні обґрунтовані фактичні обставини, які вказують на завдання майнової шкоди саме відповідачем або його працівниками.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує про те, що в даному випадку поданий позов не містить належного обґрунтування щодо причинно-наслідкового зв`язку між вчиненими господарським, цивільним правопорушеннями працівниками відповідача під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків із завданням матеріальної шкоди, яка інкримінується у вину Державному підприємству.

При цьому, за твердженнями відповідача, посилання на Акт, який є неналежним та недопустимим доказом у цій справі, з огляду на вищевикладені, обставини, за умов не надання доказів вини працівників відповідача, які внаслідок недбалого ставлення до посадових обов`язків допустили вчинення незаконних порубок, засмічення відповідних територій, вказує на безпідставність та недоведеність самого факту вчинення порушень з боку відповідача та на неправильність визначення його відповідачем у цій господарській справі.

Відповідач у відзиві зазначає, що за обставин не доведення до Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства та до відповідача наказу Мінприроди від 28.03.2019 № 5-аг станом на момент видання лісорубних квитків ХА ЛРК № 000662, № 000663 є підставою для висновку про законність цих дозвільних документів на момент їх видання відповідним суб`єктам господарювання. Також, за твердженнями відповідача, на підставі положень ч.1 ст.10 Закону «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», суб`єктом відповідальності за законність та відповідність нормам чинного законодавства лісорубних квитків ХА ЛРК № 000662, № 000663 є саме Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, а не ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство», що вказує на неправильне визначення суб`єкта відповідальності при визначенні сторони у справі у якості відповідача. При цьому, у судовому порядку недійсними ці лісорубні квитки не визнані, а свою дію вони вичерпали, оскільки є виконаними.

За таких обставин, відповідач вказує про те, що звернення прокурора до господарського суду з даним позовом є передчасним та необґрунтованим, оскільки на даний час відсутні належні, допустимі, достатні докази на підтвердження фактичних обставин для застосування до них норм та положень ст.1166 і ч.1 ст.1172 ЦК України. За викладених обставин обґрунтування прокурора у вчиненні незаконних рубок, а також незабезпечення належної охорони лісу відповідачем та інкримінування цих дій, і бездіяльності у вину відповідача є недоведеним фактом, як не доведеним належним чином є і сам факт завдання матеріальної шкоди, яку просить стягнути позивач.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Згідно з нормами ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані:

1) забезпечувати посилення водоохоронних, захисних, кліматорегулюючих, санітарно-гігієнічних, оздоровчих та інших корисних властивостей лісів з метою поліпшення навколишнього природного середовища та охорони здоров`я людей;

2) забезпечувати безперервне, невиснажливе і раціональне використання лісових ресурсів для задоволення потреб виробництва і населення в деревині та іншій лісовій продукції;

3) здійснювати відтворення лісів;

4) забезпечувати підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів і збереження біотичного та іншого природного різноманіття в лісах;

5) здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень;

6) раціонально використовувати лісові ділянки.

У відповідності до статті 45 Лісового кодексу України, лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства (стаття 47 ЛКУ).

«Інструкція з впорядкування лісового фонду України» (Частина перша. Польові роботи. Ірпінь - 2006. Ухвалена рішенням науково-технічної ради Держкомлісгоспу України, протокол № 2 від 30 жовтня - 1 листопада 2006 року. Далі - Інструкція з лісовпорядкування), регламентує порядок і нормативні вимоги щодо проведення лісовпорядкування за єдиною системою в усіх лісах лісового фонду України і обов`язкова для всіх лісокористувачів незалежно від їхньої відомчої підпорядкованості.

Порядок і вимоги проведення спеціалізованих обстежень, лісових досліджень і інвентаризацій лісів, що не потребують здійснення всього комплексу робіт, передбачених статтею 46 ЛКУ, встановлюються відповідними інструкціями, правилами і методиками, затвердженими Держкомлісгоспом (з 13.04.2011 р. - Держлісагентство, авт.).

Частиною 1 ст. 69 Лісового кодексу України встановлено, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток.

Відповідно до п. 2 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 №761, підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зобов`язані, зокрема, забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев.

Згідно із п.3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.07 № 761, лісорубний квиток видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами Держлісагентства (далі - органи Держлісагентства) на заготівлю деревини під час проведення рубок головного користування на підставі затвердженої в установленому порядку розрахункової лісосіки.

Відповідно до п.4 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.07 № 761, для видачі лісорубного квитка власник лісів або постійний лісокористувач подає такі документи: заявку на використання лісових ресурсів під час проведення рубок головного користування; відомість чергової лісосіки; польову перелікову відомість; переліково-оцінювальну відомість; карту технологічного процесу розробки лісосіки; план лісосіки.

Так, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.11.2008 №568 були затверджені розрахункові лісосіки на період 2009-2017 роки для державних підприємств підприємства «Чугуєво-Бабчанський лісгосп» (0,4 тис. м.куб), «Красноградський лісгосп» (8,17 тис. м.куб) та «Жовтневий лісгосп» (4,2 тис. м.куб).

Наказом Мінприроди від 28.03.2019 № 5-аг було визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.11.2008 №568 в частині, що стосується ДП «Чугуєво-Бабчанський лісгосп».

02.04.2019 Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства було видано лісорубні квитки серії ХА ЛРК за № 000662 і № 000663 для проведення рубок головного користування у Печенізькому № 4 лісництві на лісосіках у виділі 7.1 площею 0,8га кварталу 103 та у виділі 6.1 площею 0,4 га кварталу 132.

Як стверджує відповідач, станом на 02.04.19 до Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства в порядку, передбаченому чинним законодавством, не було доведено до відома наказ Мінприроди від 28.03.2019 № 5-аг в частині позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» всі накази міністерства оприлюднюються державною мовою на офіційному сайті міністерства в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Частиною першої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Як зазначає позивач, Наказ Мінприроди від 28.03.2019 №5-аг в силу зазначених вимог був опублікований в день його затвердження, а саме 28.03.19р., на офіційному сайті https://mepr.gov.ua, про що, за твердженнями позивача, свідчить скріншот вказаної сторінки (а.с. 225), таким чином підлягав обов`язковому виконанню.

Проте, як вбачається з наданого позивачем скріншоту сторінки Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на підтвердження опублікування Наказу Мінприроди від 28.03.2019 №5-аг, інформація саме про дату такої публікації на сторінці - відсутня, а зазначено лише дату та номер такого наказу.

В обґрунтування тверджень про те, що Наказ Мінприроди від 28.03.2019 №5-аг було опубліковано на сайті Мінприроди вже після видачі спірних квитків, відповідачем надано роздруківку з кодом сторінки сайту Мінприроди на якій було опубліковано даний наказ. (а.с. 227)

Так, у відповідності до інформації, яка міститься на даній сторінці (а.с. 227), датою публікації Наказу Мінприроди від 28.03.2019 №5-аг на сайті Мінприроди є 04.04.2019 13:10:23.

У відповідності до положень ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що надані відповідачем докази на підтвердження дати публікації Наказу Мінприроди від 28.03.2019 №5-аг на сайті Мінприроди є більш вірогідними, ніж докази надані позивачем.

З урахуванням викладеного, а також у зв`язку з тим, що у передбаченому чинним законодавством порядку наказ Мінприроди від 28.03.2019 № 5-аг не був доведений до відома ХОУЛМГ та відповідача, то видання ХОУЛМГ лісорубних квитків на проведення рубок відповідачем здійснено законно та у межах наданих діючим законодавством повноважень.

За викладених обставин лісорубні квитки серії ХА ЛРК № 000662, № 000663 від 02.04.19 є законними, у судовому порядку скасовані не були, у зв`язку з чим покладення юридичної відповідальності на відповідача за умов не своєчасного доведення уповноваженими органами наказу Мінприроди від 28.03.2019 № 5-аг до його відома та до відома ХОУЛМГ суперечить положенням ст.61 Конституції України.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги законність видачі лісорубних квитків №000663 та №000662 від 02.04.2019, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача шкоди, заподіяної в наслідок незаконної рубки в кварталі 103 виділі 7.1 площею 0,8 га Печенізького №4 лісництва (територія Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області) та в кварталі 132 виділі 6.1 площею 0,4 га Печенізького №4 лісництва (територія Чкалівської ОТГ Чугуївського району Харківської області) в розмірі 2 715 430,74 грн.

Відповідно до ст. 89 Лісового кодексу України та п.1 Положення про державну лісову охорону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 №976, охорону і захист лісів на території України здійснюють державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства (Держлісагентство), Республіканського комітету АРК з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства.

Згідно зі ст. ст. 90, 91 Лісового кодексу України та п.4 вказаного Положення основними завданнями державної лісової охорони є здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства, забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства.

Згідно з положеннями ст.6 Закону України «Про природно-заповідний фонд» території та об`єкти, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську, а також історико-культурну цінність, підлягають комплексній охороні, порядок здійснення якої визначається положенням щодо кожної з таких територій чи об`єктів, яке відповідно до цього Закону та законодавства України про охорону пам`яток історії та культури затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері культури.

Згідно з положеннями ст.14 Закону України «Про природно-заповідний фонд» режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів. Режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначається відповідно до цього Закону з урахуванням їх класифікації та цільового призначення. З метою визначення та обґрунтування заходів щодо провадження відповідно до законодавства та вимог міжнародних договорів природоохоронної, науково-дослідної, рекреаційної, господарської діяльності, охорони, відтворення та використання природних комплексів та об`єктів, які передбачається здійснити протягом п`яти років, а також стратегії розвитку об`єкта природно-заповідного фонду на десять років розробляється проект організації території об`єкта природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про природно-заповідний фонд» регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення.

Регіональні ландшафтні парки організовуються з вилученням або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.

Згідно з ч.1 ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 4 ст. 68 цього ж Закону підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно зі ст. 69 цього ж Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 105, 107 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Згідно зі ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Крім того, відповідно до п. 6.1.2 роз`яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» від 27.06.2001 №02-5/744, у вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов`язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками (державною лісовою охороною) незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Згідно з п.1.6 Роз`яснень Вищого Господарського суду України «Про деякі питання вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього середовища» від 27.06.2001 №02-5/744 вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного суду від 20.12.2018 у справі № 924/12/18, від 07.06.2019 у справі №914/1960/17, від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, від 20.12.2018 у справі № 909/1193/17, від 22.07.2019 у справі №909/374/18 тощо при вирішенні спорів про стягнення з постійних лісокористувачів шкоди, заподіяних заподіяної самовільною порубкою дерев.

Таким чином, Держекоінспекцією у відповідності до вимог діючого законодавства встановлено, що державною лісовою охороною ДП «Чугуєво- Бабчанський лісгосп» не забезпечено належну охорону та збереження лісів, що призвело до незаконної вирубки дерев у кварталах 5, 13 Малинівського лісництва, в кварталі 103, 132 Печенізького №4 лісництва, в кварталі 64 Тетлізького лісництва, в кварталі 161 Кочетоцького №1 лісництва «Чугуєво-Бабчанський лісгосп», які розташовані на території Есхарівської селищної ради, Великобабчанської, Заржненської сільських рад, Чкаловської ОТГ Чугуївського району Харківської області, а також Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, а, також, не забезпечено охорону об`єкта природно-заповідного фонду, що призвело до засмічення його території, чим завдано шкоду на загальну суму 384 367,67 грн.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 29 Бюджетного кодексу України 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, зараховуються до спеціального фонду Державного бюджету України.

Водночас, згідно пункту 4 частини 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, зараховуються до спеціального фонду місцевих бюджетів, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог прокурора, а саме в частині стягнення з відповідача шкоди на загальну суму 384 367,67 грн.

Стосовно тверджень представника відповідача щодо незаконності перевірки державного підприємства «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство», суд зазначає наступне.

Засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) регулюються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до пункту а) частини першої статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) у сфері охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 7 Положення № 275, Держекоінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацами шостим-дев`ятим частини 2 статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням органу державного нагляду (контролю).

Залежно від ступеня ризику орган державного нагляду (контролю) визначає перелік питань для здійснення планових заходів (далі - перелік питань), що затверджується наказом такого органу.

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України № 342 від 10 травня 2018 року затверджено власне Методику, що встановлює єдиний підхід до розроблення органами державного нагляду (контролю) уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), а не самі форми таких актів.

Пунктами 3 та 4 цієї Методики встановлено, що перелік питань для здійснення заходу державного нагляду (контролю) визначається органом державного нагляду (контролю) залежно від ступеня ризику шляхом проведення аналізу вимог законодавства, яких повинен дотримуватися суб`єкт господарювання у відповідній сфері, за формою згідно з додатком 1 в електронному вигляді та оприлюднюється на офіційному веб-сайті відповідного органу державного нагляду (контролю).

Враховуючи вищезазначене, Інспекція здійснювала заходи планового та позапланового державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, відповідно до вимог діючого законодавства.

Законом України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V) передбачено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону.

Тобто, в разі недотримання контролюючим органом встановленого законом порядку проведення перевірки, законодавством передбачена можливість не допуску посадових осіб контролюючого органу до здійснення перевірки суб`єктом господарювання, стосовно якого перевірка призначена.

Крім того відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.12.2010 року (справа №21-25а10) юридична особа, яка вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо неї, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом зауважень має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється контролюючим органом.

Отже, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки юридична особа може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні такої перевірки.

Посадовими особами ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» було допущено посадових осіб Інспекції до проведення позапланової перевірки, тобто підприємством не використано свого права не допуску останніх до проведення такої перевірки.

Також, суд зазначає, що дії посадових осіб Держекоінспекції щодо складання акту перевірки, припису про усунення виявлених порушень, складання розрахунку розміру збитків та пред`явлення претензії щодо добровільного відшкодування збитків, відповідачем в порядку адміністративного судочинства не оскаржувались.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Таким чином, прокурором частково доведено обставини на які він посилається як на підстави своїх вимог, а саме в сумі 384367,67 грн., в іншій частині заявлених позовних вимог слід відмовити.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 66, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 29, 69-1 Бюджетного Кодексу України; ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»; ст.6, 14, 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд»; ст. 41, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»; ст. ст. 19, 45, 46, 64, 69, 89, 90, 91, 105, 107 Лісового Кодексу України; ст.ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Чугуєво - Бабчанське лісове господарство" (, 63513, Харківська область, Чугуївський район, смт. Кочеток, вул. Чугуївська, 58) на користь держави шкоду, заподіяну незаконним вирубуванням дерев у сумі 384367,67 грн., зарахувавши:

- 72783,04 грн. на р/р UА0020466 Есхарівської селищної ради УК у Чугуївському районі Харківської області код бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 банк одержувач Казначейство України (ЕАП), код банку 899998;

- 199281,60 грн. на р/р UА0020468 Великобабчанської сільської ради УК у Чугуївському районі Харківської області код бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 банк одержувач Казначейство України (ЕАП), код банку 899998;

- 13456,00 грн. на р/р UА0020407 Печенізької селищної ради УК у Печенізькому районі Харківської області код бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 банк одержувач Казначейство України (ЕАП), код банку 899998;

- 98847,03 грн. на р/р UА0020471 Зарожненської сільської ради УК у Чугуївському районі Харківської області код бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 банк одержувач Казначейство України (ЕАП), код банку 899998.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Державного підприємства "Чугуєво-Бабчанське лісове господарство" (, 63513, Харківська область, Чугуївський район, смт. Кочеток, вул. Чугуївська, 58) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4; за реквізитами: прокуратура Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA 0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати по сплаті судового збору у сумі 5765,52 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "01" березня 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко