РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2021 року м. Чернігівсправа № 927/777/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В.,

за участю секретаря судового засідання Полозенко В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, розгляд якої здійснено у порядку загального позовного провадження

за позовом: Фермерського господарства "Логвиненка М.М.",

вул. Братів Вишнівських, буд.44,с. Українське, Талалаївський р-н, Чернігівська обл.,17230

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Агро Північ»,

вул. Науменка, буд.42, с. Харкове, Талалаївський р-н, Чернігівська обл., 17270

про стягнення 336439,59 грн

За участю представників:

від позивача: Чередніченко О.М.-адвокат (посвідчення № 376 від 05.03.2008)

від відповідача: Шеремет М.П.-адвокат, (ордер №1061427 від 13.10.2020)

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Фермерським господарством "Логвиненка М.М." подано позов до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Зоря" про стягнення збитків у сумі 75630,25 грн та упущеної вигоди в сумі 260809,34 грн.

Ухвалою суду від 01.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.09.2020.

У судовому засіданні 29.09.2020 суд залишив клопотання відповідача вих.№67 від 28.09.2020 про відкладення розгляду справи без розгляду у зв`язку з недодержанням вимог ст.5,6,7 Закону України "Про електронний цифровий підпис" та ст. 91 ГПК України та постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.10.2020, про що повідомив позивача під розписку від 29.09.2020, а відповідача ухвалою суду від 29.09.2020.

У судовому засіданні 16.10.2020 суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, надання копії ухвали про відкриття провадження у справі №927/777/20, продовження строку для надання відзиву на позов, надання можливості ознайомитись з матеріалами справи шляхом внесення даних РНОКПП представника відповідача до додаткових відомостей про учасника справи для забезпечення права на доступ до електронної справи та для можливості реалізації прав та обов`язків в електронному вигляді та надання можливості взяти участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 04.11.2020, про що повідомив учасників справи під розписки від 16.10.2020.

Ухвалами від 20.10.2020 та 02.11.2020 суд задовольнив клопотання сторін про проведення підготовчого засідання 04.11.2020 за участю їх представників в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та ухвалив провести підготовче засідання 04.11.2020 о 12:00 в режимі відеоконференції за участю представників сторін поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

02.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив, зокрема, оглянути веб-сайти (сторінки) в мережі Інтернет за посиланнями, вказаними у відзиві на позовну заяву; викликати експерта для надання для надання усних пояснень щодо висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2794/2795/20-24 від 28.07.2020; виключити висновок експерта №2794/2795/20-24 від 28.07.2020 з числа доказів по справі як недостовірний; відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що відповідачем подано відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, оскільки ухвалу про відкриття провадження у даній справі отримано відповідачем 16.10.2020, суд прийняв відзив на позовну заяву до розгляду та долучив його з додатком до матеріалів справи. Клопотання, викладені у відзиві на позов, прийняв до розгляду.

У судовому засіданні 04.11.2020 суд задовольнив усне клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання та постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 12.11.2020, про що повідомив учасників справи ухвалою суду 04.11.2020.

Ухвалами від 10.11.2020 та 12.11.2020 суд задовольнив заяви сторін про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду та ухвалив підготовче засідання, призначене на 12.11.2020, провести в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів за участю представника сторін.

У судовому засіданні 12.11.2020 суд задовольнив усне клопотання позивача про надання часу для надання відповіді на відзив та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції та постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 26.11.2020 та проведення його в режимі відеоконференції.

16.11.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив від 12.11.2020, яка долучена судом до матеріалів справи.

Ухвалами від 17.11.2020 та 24.11.2020 суд задовольнив заяви сторін про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду та ухвалив підготовче засідання, призначене на 26.11.2020, провести в режимі відеоконференції за участю представників сторін поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 26.11.2020 суд задовольнив усні клопотання учасників справи про відкладення підготовчого засідання та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції та постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 01.12.2020 та проведення його в режимі відеоконференції.

30.11.2020 від позивача на адресу суду надійшли заперечення вих№24/11-2020 від 24.11.2020, які суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою від 01.12.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про огляд веб-сайтів (сторінок) в мережі Інтернет; задовольнив клопотання відповідача про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку № 2794/2795/20-24 від 28.07.2020; закрив підготовче провадження; призначив справу до судового розгляду по суті на 09.12.2020; викликав у судове засідання 09.12.2020 судового експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Грищенко О.Г. для надання усних пояснень щодо висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2794/2795/20-24 від 28.07.2020. Явку в судове засідання повноважних представників учасників справи визнав обов`язковою.

01.12.2020 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення від 30.11.2020, в яких викладені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин. Письмові пояснення долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання від Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист № від 07.12.2020 №24/10-15/78/1745-20, в якому завідувач відділення повідомив, що у зв`язку з карантинними обмеженнями, а також діючим чинним законодавством в практиці Державних науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України здійснюється участь судових експертів в судових засіданнях в режимі надання відповідей в письмовій формі. У зв`язку з цим, просив вважати поважними причинами неявку експерта Грищенко О.Г. у судове засідання.

Лист долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою від 09.12.2020 суд задовольнив заяву відповідача про заміну учасника справи його правонаступником; замінив відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Зоря" () його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАС Агро Північ» (); відклав розгляд справи на 18.12.2020; запропонував учасникам справи до наступного судового засідання надати суду питання щодо висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2794/2795/20-24 від 28.07.2020, які потребують відповіді та роз`яснення експерта.

17.12.2020 та 18.12.2020 від позивача та відповідача надійшли клопотання, в яких викладені питання, які потребують відповіді та роз`яснення експерта щодо висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2794/2795/20-24 від 28.07.2020.

Крім того, від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі від 09.12.2020, в яких відповідач просив витребувати у Інституту зернових культур Національної академії агарних наук України відомості щодо виносу рослинами кукурудзи азоту кг/га при плановій врожайності 11,9 т/га та додаткові пояснення від 17.12.2020, в яких відповідач, зокрема, просив суд поновити строк для подання доказів по справі у зв`язку з об`єктивною неможливістю їх подання раніше.

18.12.2020 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Моцьора В.В. на лікарняному.

У зв`язку з усуненням обставин, що зумовили відсутність судді ухвалою від 23.12.2020, суд задовольнив заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду та призначив судове засідання на 05.01.2021 о 12:30 за участю представника позивача в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 28.12.2020 суд задовольнив заяву відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду та ухвалив судове засідання, призначене на 05.01.2021, провести в режимі відеоконференції за участю представника відповідача поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 05.01.2021 відповідач відкликав заявлене у письмових поясненнях у справі від 09.12.2020 клопотання про витребування у Інституту зернових культур Національної академії агарних наук України відомостей щодо виносу рослинами кукурудзи азоту кг/га при плановій врожайності 11,9 т/га.

Суд у судовому засіданні 05.01.2021 поновив строк для подання доказів по справі та долучив до матеріалів справи додаткові пояснення відповідача від 17.12.2020.

Ухвалою суду від 05.01.2021 суд відклав розгляд справи на 26.01.2021 та зобов`язав судового експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Грищенко О.Г. надати письмові відповіді та роз`яснення на питання позивача та відповідача щодо висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2794/2795/20-24 від 28.07.2020.

18.01.2021 від Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист № від 15.01.2021 №24/10-15/29-21, до якого додані пояснення судового експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Грищенко О.Г.

Лист з поясненнями долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 20.01.2021 суд задовольнив заяву відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду та ухвалив судове засідання, призначене на 26.01.2021, провести в режимі відеоконференції за участю представника відповідача поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

У судове засідання 26.01.2021 повноважні представники сторін не прибули.

Суд у судовому засіданні 26.01.2021 постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 08.02.2021, про що повідомив сторін ухвалою суду від 26.01.2021.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю явки представника у призначене судове засідання. До клопотання додано докази неможливості явки представника позивача.

Суд у судовому засіданні 08.02.2021 задовольнив клопотання позивача та постановив прокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 23.02.2021, про що повідомив учасників справи ухвалою від 08.02.2021.

У судовому засіданні 23.02.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводиться в межах розумного строку, та з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позову позивач посилається на самовільний захват відповідачем земельних ділянок з кадастровими номерами :05:001:1087, :05:001:0631, :05:001:1581, загальною площею 11,2775 га, що позбавило позивача можливості на отримання прибутку та завдало майнової шкоди у формі реальних збитків та упущеної вигоди.

Рішеннями Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.08.2019, 22.08.2019 у цивільних справах №747/287/19 та №747/245/19, залишеними без змін постановами Чернігівського апеляційного суду від 18.12.2019 та від 26.12.2019 відповідно, встановлено обставини, які не підлягають доведенню, зокрема, що саме відповідач незаконно з 25.04.2019 за відсутності жодних договірних відносин та права оренди земельних ділянок, знищив межові знаки та засіяв земельні ділянки з кадастровими номерами :05:001:1087, :05:001:0631, :05:001:1581, загальною площею 11,2775га, право оренди на які, мав виключно позивач на підставі укладених з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорів оренди земельних ділянок від 10.08.2018 та від 19.02.2019.

На момент засівання земельних ділянок відповідач достовірно був обізнаний: про відсутність у нього права на користування земельними ділянками, про укладення договорів оренди земельних ділянок між позивачем (орендарем) та власниками земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (орендарями), про виділ земельних ділянок в натурі та закріплення меж земельних ділянок межовими знаками власниками земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; про проведення позивачем сільськогосподарських робіт на земельних ділянках для підготовки їх до засівання, що вказує на умисні дії відповідача, направлені на самовільний захват земельних ділянок, та завдання шкоди позивачу.

Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано майнової шкоди у формі реальних збитків у сумі 75630,25 грн та упущеної вигоди в сумі 260809,34 грн, всього 336439,59 грн, що підтверджується Висновком експерта Чернігівського відділення КНДІСЕ за результатами проведення судово-економічної експертизи №2794/2795/20-24 від 28.07.2020.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечує, зазначаючи про наступне.

Відповідач користувався земельними ділянками протягом місяця після припинення договорів оренди та не вбачає в цьому будь-якої протиправної поведінки. Про існування договорів оренди між позивачем і власниками земельних ділянок відповідачу стало відомо лише 24.04.2020, проте, відповідачем спірні земельні ділянки до цього були виведені зі структури оброблюваних площ та не використовувались, що підтверджується наказом про затвердження структури посівних площ №18 від 09.04.2019.

На думку відповідача, позивачем не надано жодного доказу вини відповідача. На адвокатський запит та запит відповідача до Талалаївського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, останнім надано відповідь, відповідно до якої кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 6000091 від 25.04.2019 за заявою ОСОБА_3 , закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України. У ході досудового розслідування не було встановлено вини відповідача у самовільному зайняті земельних ділянок, які перебувають в користуванні позивача.?

У рішеннях судів, наданих позивачем, не встановлено факту самовільного захвату земельних ділянок відповідачем, у т.ч. проведення обробітку земельних ділянок, проведення посівів, збирання врожаю тощо, не встановлено вини відповідача, оскільки ці обставини не досліджувались і не встановлювались судом, тому застосування ст. 75 ГПК України при розгляді даної справи є недопустимим.

Позивачем не надано суду доказів розміру збитків, нарахованих відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, якою затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Також позивачем не надано будь-яких об`єктивних доказів, що ним вживалися заходи щодо спонукання до усуненням можливого правопорушення.

Крім того, позивачем не подано до суду доказів на підтвердження розміру збитків, а також доказів того, що ці можливі доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Щодо висновку експерта, то позивачем не подано експерту документів, які б підтверджували правомірність та обґрунтованість норм витрат мінеральних добрив, а також хімічний аналіз ґрунту, необхідний для визначення такого нормування, тому зроблені експертом перерахунки не встановлюють розмір упущеної вигоди, який є значно меншим через збільшення обсягу витрат ТМЦ, необхідних для врожайності, що була встановлена позивачем. Відповідач вказує, що розрахунок збитків було здійснено позивачем самостійно і поставлені питання були направлені виключно на формування хибного уявлення суду про обставини справи, тому висновок експерта є недостовірним доказом по справі, а тому просить виключити висновок експертизи з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

У відповіді на відзив позивач наводить встановлені у рішеннях судів обставини, які спростовують твердження відповідача, що він не обробляв земельні ділянки, не засівав їх, не збирав урожай, та з цих підстав не завдавав майнової шкоди позивачу, як законному користувачу (орендарю) земельних ділянок.

Щодо не надання суду доказів розміру збитків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284, позивач вказує що розрахунок збитків відповідно до вказаного нормативно-правового акту здійснюється у випадку законного тимчасового зайняття земельних ділянок на правомірних підставах, а не в наслідок самовільного та протиправного зайняття земельних ділянок, яке має місце в діях з боку відповідача, що підтверджується відповіддю №01-20/761 від 28.05.2020 Талалаївської РДА, а також Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2794/2795/20-24 від 28.07.2020 з посиланням на правові висновки Верховного Суду.

Щодо не надання доказів вжиття заходів на усунення можливого правопорушення, а саме використання земельних ділянок, не звертання до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельних ділянок та не вжиття заходів щодо відновлення порушеного права, позивач зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача, у даному випадку, є пред`явлення вимог про відшкодування шкоди завданої позивачу з вини відповідача.

На підтвердження завдання майнової шкоди позивач надав суду належні, допустимі та достовірні докази, а не теоретичне обґрунтування.

Щодо Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2794/279.5/20-24 від 28.07.2020 позивач зазначає, що Висновку експерта суд надає оцінку на рівні з іншими доказами по справі і він як доказ взагалі не може бути виключений з числа доказів згідно доводів відповідача. Позивач дійсно провів розрахунок завданих йому збитків на підставі наявних документів і звернувся до експертної установи для встановлення правильності обрахунку таких збитків, як це і передбачено положеннями Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, зокрема, що предметом доказування у даній справі є вина відповідача та факт неправомірного набуття ним майна, якого відповідач не набував і не міг набути, оскільки єдиним користувачем був саме позивач, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, саме позивач є власником виробленої продукції на земельних ділянках, які перебувають у нього в користуванні.

Відповідач вважає, що таке відношення позивача до свого права власності на врожай, яке є похідним від права користування земельними ділянками, та наслідки бездіяльності позивача щодо захисту права на своє майно, не може покладатись на будь-яку особу, в тому числі і відповідача, вина якого, а також сам факт збирання врожаю підтверджується виключно бажанням позивача. Позивач не додав жодного доказу захисту свого права власності на плоди від використання земельних ділянок, зокрема ані звернень до будь-яких органів, ані звернень до самого відповідача або до будь-якої іншої особи, яка, на його думку, заподіяла йому шкоду.

Відповідач позбавлений можливості довести той факт, якого не було, що відповідач не використовував земельні ділянки та відповідно не отримував дохід.

Позивачем не надано жодних доказів, що доводять позбавлення його права використовувати земельну ділянку, що підтверджують вину відповідача у заподіянні йому збитків або отримання відповідачем доходу від використання земельних ділянок.

Також, відповідач заперечує проти тверджень позивача щодо підтвердження факту збирання врожаю фінансовою звітністю, оскільки у фінансовій звітності відповідача наявні всі доходи отримані від використання земельних ділянок та до них не входять земельні ділянки, які обробляються позивачем.

Крім того відповідач вважає, що при розрахунку норм витрат мінеральних добрив, а відповідно і збитків потрібні відомості про кількість гумусу в ґрунті, погодні умови, та ряд інших факторів, які впливають на врожай, проте жодних доказів, які б містили такі показники позивач не надає, що доводить необґрунтованість розрахунків.

У додаткових письмових поясненнях від 09.12.2020 та від 17.12.2020 відповідач зазначає, що у відповіді на адвокатський запит Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України зазначив, що винос рослинами кукурудзи азоту кг/га при плановій врожайності 11,9 т/га, з урахуванням листостеблової маси, буде становити 274 кг/га. Тобто, якщо навіть припустити, що в ґрунті вже є азот на рівні 50 кг на га, в перерахунку на вміст азоту в КАС-32 - для отримання 11,9 тонн необхідно 274/0,32 = 856,25 кг КАС-32 на гектар, що втричі більше, ніж заявлено позивачем на рівні 260 кг/га. Також, врожайність вказана у висновку експерта є значно завищеною та не відповідає показникам, оприлюдненим на сайті Головного управління статистики у Чернігівській області «Виробництво сільськогосподарських культур за категоріями господарств у 2019 році», згідно з якими середня врожайність становить 7,95 т/га, що на 4 т/га більше, ніж зазначена у висновку експерта. Таким чином, пред`явлені вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) є абстрактними та дійсно не могли бути ним отримані.

Як свідчать матеріали справи, 10.10.2018 між Фермерським господарством «Логвиненка М.М.» (орендарем) та ОСОБА_1 (орендодавцем) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 4,7975 га, кадастровий номер :05:001:1087, яка знаходиться на території Української сільської ради Талалаївського району Чернігівської області.

Право оренди земельної ділянки на підставі вказаного договору оренди зареєстроване 10.10.2018, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №166424772 від 14.05.2019.

19.02.2019 між Фермерським господарством «Логвиненка М.М.» (орендарем) та ОСОБА_2 (орендодавцем) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3,48 га, кадастровий номер :05:001:0631, яка розташована на території Української сільської ради Талалаївського району Чернігівської області.

Право оренди земельної ділянки на підставі вказаного договору оренди зареєстроване 19.02.2019, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168825189 від 31.05.2019.

19.02.2019 між Фермерським господарством «Логвиненка М.М.» (орендарем) та ОСОБА_2 (орендодавцем) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3,0 га, кадастровий номер :05:001:1581, яка розташована на території Української сільської ради Талалаївського району Чернігівської області.

Право оренди земельної ділянки на підставі вказаного договору оренди зареєстроване 19.02.2019, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168832049 від 31.05.2019.

На підставі вищевказаних договорів оренди земельних ділянок позивач на реалізацію своїх прав орендаря восени 2018 року провів всі необхідні сільськогосподарські роботи до підготовки земельних ділянок до засівання.

Відповідач звернувся до Талалаївського районного суду Чернігівської області з позовами про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 10.10.2018 та від 19.02.2019, скасування їх державної реєстрації, визнання поновленими договорів оренди земельних ділянок від 10.09.2013 та від 15.01.2014 та визнання укладеними додаткових угод від 08.10.2018 та від 18.03.2019 до договорів оренди.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області в цивільній справі №747/245/19 від 22.08.2019, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.12.2019, та рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області в цивільній справі №747/287/19 від 21.08.2019, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.12.2019, відмовлено СТОВ Агрофірма «Зоря» у позовах у повному обсязі.

Зокрема у вищевказаних рішеннях Талалаївським районним судом Чернігівської області встановлено, що у період з 20.04.2019 по 25.04.2019 СТОВ Агрофірма «Зоря» знищило межові знаки та за відсутності будь-якого зареєстрованого права користування, заволоділо зазначеними земельними ділянками загальною площею 11,27 га, повністю підготовленими до засівання кукурудзою та здійснило посів власного посівного матеріалу кукурудзи.

Внаслідок таких протиправних дій СТОВ Агрофірма «Зоря» було завдано майнової шкоди ФГ «Логвиненко М.М.» у формі реальних збитків та упущеної вигоди.

ФГ «Логвиненка М.М.» звернувся до Талалаївської районної державної адміністрації з заявою про визначення збитків, завданих самовільним зайняттям земельної ділянки, в якій позивач просив провести розрахунок завданих ФГ «Логвиненка М.М» збитків у формі реальних збитків та неодержаного доходу (упущеної вигоди) виходячи з фактичних даних, які обґрунтовані даними бухгалтерського обліку та звітності.

У відповідь №01-20/761 від 28.05.2020 Талалаївська районна державна адміністрація, посилаючись на п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993, повідомила, що комісія для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам не має повноважень щодо визначення розміру збитків, завданих самовільним зайняттям земельних ділянок.

ФГ «Логвиненка М.М.» на підставі наявних бухгалтерських документів провело розрахунок завданої шкоди у формі реальних збитків, пов`язаних з проведеннях сільськогосподарських робіт з підготовки земельних ділянок до посіву кукурудзи, та упущеної вигоди - неодержаного доходу, який мав би бути реально отриманий фермерським господарством у разі реалізації продукції кукурудзи за мінусом затрат на вирощування, збір та реалізацію.

З метою документального підтвердження чи спростування розміру збитків та упущеної вигоди, розрахованої ФГ «Логвиненка М.М.», що неможливо здійснити без наявних спеціальних знань, 04.06.2020 ФГ «Логвиненка М.М.» звернулося до Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз із замовленням б/н від 04.06.2020 про проведення судово-економічної експертизи.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.07.2020 № 2794/2795/20-24 розрахована Фермерським господарством «Логвиненко М.М.» згідно наданих документів шкода (у формі реальних збитків та упущеної вигоди), заподіяна фермерському господарству внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,7975га, кадастровий номер .05.001:1087, площею 3,48га, кадастровий номер :05:001:0631, площею 3,0га, кадастровий номер :05:001:1581, розташованих на території Української сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, документально не підтверджується.

За результатами проведеного дослідження в межах обсягу наданих ФГ «Логвиненка М.М.» документів розмір документально підтверджених витрат (реальних збитків), які виникли внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,7975га, кадастровий номер :05:001:1087, площею 3,48га, кадастровий номер :05:001:0631, площею 3,0га, кадастровий номер :05:001:1581, розташованих на території Української сільської ради Талалаївського району Чернігівської області підтверджуються у сумі 75630,25 грн, розмір умовно розраховано упущеної вигоди (недоотриманий ФГ «Логвиненка М.М.» прибуток) становитиме 260809,34 грн.

Отже, внаслідок самовільного захвату відповідачем земельних ділянок, останній позбавив позивача можливості засіяти земельні ділянки та завдав позивачу майнової шкоди у формі реальних збитків у сумі 75630,25 грн та упущеної вигоди у сумі 260809,34 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 156 Земельного кодексу України визначено перелік підстав відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Так, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки;

е) використання земельних ділянок для потреб нафтогазової галузі;

є) використання земельних ділянок для потреб надрокористування з метою дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення.

Згідно з ч.1, 3 ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Частинами 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

Згідно зі ст. 211 Земельного кодексу України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

За змістом ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 912/1189/17.

Таким чином, наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Обґрунтовуючи підстави стягнення збитків, позивач вказує, що внаслідок незаконного заволодіння та користування земельними ділянками, тобто фактично самовільного зайняття відповідачем земельних ділянок, які на законних підставах перебувають в оренді у позивача, позивач був позбавлений можливості здійснювати обробіток вказаних земель та отримувати в подальшому дохід від їх використання.

Матеріалами справи підтверджується, що Фермерське господарство «Логвиненка М.М.» є користувачем земельних ділянок: площею 4,7975 га, кадастровий номер :05:001:1087; площею 3,48 га, кадастровий номер :05:001:0631; площею 3,0 га, кадастровий номер :05:001:1581, що розташовані на території Української сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, право оренди на які зареєстроване 10.10.2018 та 19.02.2018, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №166424772 від 14.05.2019, №168825189 від 31.05.2019, №168832049 від 31.05.2019.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області в цивільній справі №747/245/19 від 22.08.2019, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.12.2019, відмовлено Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» в задоволенні позову до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Логвиненка М.М.», Талалаївської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 10.10.2018, скасування державної реєстрації речового права, визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 10.09.2013 та визнання укладеною додаткову угоду від 08.10.2018, до договору оренди від 10.09.2013.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області в цивільній справі №747/287/19 від 21.08.2019, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.12.2019, відмовлено у задоволенні позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» до відповідачів: 1. ОСОБА_2 , 2.Фермерського господарства «Логвиненка М.М.», 3.Талалаївської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 19.02.2019 та скасування їх державної реєстрації, визнання поновленими договорів оренди земельних ділянок від 15.01.2014 та визнання укладеними додаткових угод від 18.03.2019 до договорів оренди від 15.01.2014.

У рішеннях від 22.08.2019 у цивільній справі №747/245/19, від 21.08.2019 у цивільній справі №747/287/19 Талалаївським районним судом Чернігівської області, зокрема встановлено, що 10.09.2013 між позивачем СТОВ Агрофірма «Зоря» та відповідачем-1 - ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення - ріллі, кадастровий номер: :05:001:1087, площею 4,7975 га на території Української сільської ради, строком на 5 років, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис за № 2783978 від 09.10.2013 про реєстрацію іншого речового права. Договір набрав чинності згідно із ст. 6 Закону України «Про оренду землі» та умов договору з моменту реєстрації та діяв до 09.10.2018.

15.01.2014 між позивачем - СТОВ Агрофірма «Зоря» та відповідачем-1 ОСОБА_2 укладено два договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які знаходяться на території Української сільської ради, а саме: договір оренди землі б/н від 15.01.2014 з кадастровим номером: :05:001:0631, загальною площею 3,48 га та договір оренди землі б/н від 15.01.2014, кадастровий номер: :05:001:1581, загальною площею 3,00 га, строком на 5 років, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено записи про реєстрацію іншого речового права за № 4714536 від 18.02.2014 за № 4712953 від 18.02.2014 відповідно. Оскільки договори були зареєстровані 18.02.2014, то, в силу положень ст. 6 Закону України «Про оренду землі» та умов договорів, вони діють до 18.02.2019.

Відповідачі-1 не маючи наміру продовжувати правовідносини із позивачем після закінчення дії договорів, листами-повідомленнями від 31.08.2018, від 18.05.2018 повідомили позивача, що відмовляються поновлювати договори оренди, вважають їх припиненими з 09.10.2018 та 18.02.2019 відповідно, та вимагали повернути земельну ділянку. Направлення позивачу та отримання ним листів-повідомлень підтверджується копіями описів про вкладення з фіскальними чеками.

У свою чергу позивач, з метою використання, передбаченого ст.33 Закону України «Про оренду землі» та ст.777 ЦК України, переважного права щодо поновлення договорів оренди направив відповідачам-1 листи-повідомлення, додатком до яких вказано проект додаткової угоди, відповіді на які не отримав. Додаткові угоди між позивачем та відповідачами-1 до договорів оренди земельної ділянки від 10.09.2013 та від 15.01.2014, не укладалися.

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 уклала з відповідачем-2 - ФГ «Логвиненка М.М.» договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: :05:001:1087 площею 4,7975 га на території Української сільської ради, строком дії на 10 років. Право користування земельною ділянкою на умовах оренди зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексний номер 43493032 від 16.10.2018.

19 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та відповідачем-2 - ФГ «Логвиненка М.М.» укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: :05:001:0631, загальною площею 3,48 га та :05:001:1581, загальною площею 3,00 га, зі строком дії 7 років та з розміром орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка визначена у розмірі 95 767,92 грн для земельної ділянки площею 3,48 га, та 83 368,92 грн для земельної ділянки 3,00 га. Право оренди за вказаними договорами зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 45665868 від 22.02.2019 та за № 45661596 від 22.02.2019, про що вчинено відповідні записи.

20 лютого 2019 року відповідачі-1 провели виділ земельних ділянок в натурі на місцевості та закріпили їх межовими знаками. Відповідач-2 до 20.04.2019 здійснив підготовку земельних ділянок до посівних робіт. У період з 20.04.2019 по 25.04.2019 позивач знищив межові знаки та засіяв належні відповідачам-1 земельні ділянки, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , даними витягу із ЄРДР від 25.04.2019 щодо реєстрації кримінального провадження про кримінальне правопорушення за ч 1 ст. 197-1 КК України за заявою ОСОБА_3 за фактом самовільного зайняття земельних ділянок, вимогами до СТОВ Агрофірма «Зоря» щодо негайного припинення використання земельних ділянок. Перебування даних земельних ділянок у обробітку СТОВ Агрофірма «Зоря» з 25 квітня 2019 року визнається позивачем, даний факт підтвердила у судовому засіданні і представник позивача.

Отже, вищевказаними рішеннями Талалаївського районного суду Чернігівської області встановлено факт засівання вказаних земельних ділянок, а саме, у період з 20.04.2019 по 25.04.2019 СТОВ Агрофірма «Зоря» знищило межові знаки та за відсутності будь-якого зареєстрованого права користування користувалося зазначеними земельними ділянками загальною площею 11,27 га, повністю підготовленими до засівання, та здійснило посів власного посівного матеріалу.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, враховуючи, що у цивільних справах №747/245/19, №747/287/19 та господарській справі №927/777/20 беруть участь ті самі особи, не підлягає доказуванню факт самовільного використання земельних ділянок СТОВ Агрофірма «Зоря», які перебували у користуванні ФГ «Логвиненка М.М.» згідно договорів оренди від 10.10.2018 та від 19.02.2019.

Посилання відповідача на те, що він користувався земельними ділянками лише протягом місяця після припинення договорів оренди і спірні земельні ділянки були виведені зі структури оброблюваних площ та не використовувались, і про існування договорів оренди між позивачем і власниками земельних ділянок відповідачу стало відомо лише 24.04.2020, суд вважає безпідставними та не приймає до уваги, оскільки рішеннями Талалаївського районного суду Чернігівської області в цивільних справах №747/245/19, №747/287/19 встановлено факт перебування спірних земельних ділянок у обробітку СТОВ Агрофірма «Зоря» з 25 квітня 2019 року. Дані обставини також підтверджені самим відповідачем у позовних заявах №348 від 24.04.20219 та №55 від 16.05.2019 про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 10.10.2018 та від 19.02.2019, скасування їх державної реєстрації, визнання поновленими договорів оренди земельних ділянок від 10.09.2013 та від 15.01.2014 та визнання укладеними додаткових угод від 08.10.2018 та від 18.03.2019 до договорів оренди від 10.09.2013 та від 15.01.2014, та поясненнями представника СТОВ Агрофірма «Зоря» у судових засіданнях по розгляду цивільних справ №747/245/19 та №747/287/19.

Крім того, відповідач був достовірно обізнаний про укладення договорів оренди між позивачем і власниками земельних ділянок ще з 18.03.2019 і сам зазначав у вищевказаних позовних заявах, що відповідно до інформаційних довідок з ЄДДРП №159884696 від 18.03.2019 та №164819358 від 24.04.2019 станом на 18.03.2019 та станом на 24.04.2019 у ДРРП міститься інформація про реєстрацію права оренди земельних ділянок площею 4,7975 га, кадастровий номер :05:001:1087; площею 3,48 га, кадастровий номер :05:001:0631; площею 3,0 га, кадастровий номер :05:001:1581, за ФГ «Логвиненка М.М.».

Враховуючи протиправну поведінку відповідача щодо самовільного зайняття земельних ділянок, позивачем заявлено до стягнення у даній справі збитки у формі реальних збитків у сумі 75630,25 грн та упущеної вигоди в сумі 260809,34 грн, всього 336439,59 грн.

У підтвердження заявленої суми збитків (упущеної вигоди) позивач надав висновок ескперта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.07.2020 №2794/2795/20-24.

Оцінюючи вказаний доказ у відповідності до ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує наступне.

Позивач на підставі наявних бухгалтерських документів провів розрахунок завданої шкоди у формі реальних збитків, пов`язаних з проведеннях сільськогосподарських робіт з підготовки земельних ділянок до посіву кукурудзи, та упущеної вигоди - неодержаного доходу, який мав би бути реально отриманий фермерським господарством у разі реалізації продукції кукурудзи за мінусом затрат на вирощування, збір та реалізацію та звернувся до Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз із замовленням б/н від 04.06.2020 про проведення судово-економічної експертизи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (ст. 3 Закону України «Про судову експертизу»).

Згідно зі ст.4 Закону України «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, зокрема, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ст. 12. Закону України «Про судову експертизу» незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний, зокрема, провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.07.2020 №2794/2795/20-24 реальними збитками ФГ «Логвиненка М.М.» у зв`язку із займанням земельних ділянок СТОВ Агрофірма «Зоря» у загальному розмірі 11,27 га документально підтверджені понесені витрати, пов`язані із підготовкою земельної ділянки до посіву, зокрема: дискування, культивація, внесення мінеральних добрив та оранка.

Інші витрати на: посів кукурудзи, збирання врожаю, витрати на перевезення зерна з поля до елеватора, витрати на перевезення зерна в порт кваліфікуються, як не понесені витрати при визначенні упущеної вигоди (недоотриманого прибутку), яка розраховані як різниця між недоотриманим доходом та не понесеними витратами за відповідний період.

Розмір документально підтверджених витрат (реальних збитків), які виникли внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,7975га, кадастровий номер :05:001:1087, площею 3,48га, кадастровий номер :05:001:0631, площею 3,0га, кадастровий номер :05:001:1581, розташованих на території Української сільської ради Талалаївського району Чернігівської області підтверджуються у сумі 75630,25 грн, розмір умовно розрахованої упущеної вигоди (недоотриманий ФГ «Логвиненка М.М.» прибуток) становить 260809,34 грн.

Дослідивши наданий позивачем висновок експерта, суд доходить висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення збитки у формі реальних збитків у сумі 75630,25 грн та упущеної вигоди в сумі 260809,34 грн.

Заперечення відповідача щодо не застосування при визначенні розміру збитків Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України судом до уваги не приймаються, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач звертався до Талалаївської районної державної адміністрації із заявою про визначення збитків, завданих самовільним зайняттям земельної ділянки.

У відповідь №01-20/761 від 28.05.2020 Талалаївська районна державна адміністрація, посилаючись на п.1 Порядку №284 від 19.04.1993, повідомила, що комісія для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам не має повноважень щодо визначення розміру збитків, завданих самовільним зайняттям земельних ділянок.

Верховний Суд України у постанові від 14.06.2017 у справі 923/2075/15 зазначив, що постанова Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» визначає порядок відшкодування збитків, зокрема при тимчасовому зайнятті земельних ділянок з дозволу або за згодою землекористувача. У такому разі збитки визначаються комісіями, створеними районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад, або за угодою між власниками землі або землекористувачами та підприємствами, установами й організаціями. При самовільному зайнятті земельних ділянок цей порядок не застосовується.

Проведення розрахунку збитків, виходячи з фактичних даних, які обґрунтовуються даними бухгалтерського обліку та звітності, відповідає приписам статті 22 Цивільного кодексу України як упущена вигода.

Незважаючи на те, що відповідно до положень частини третьої статті 157 Земельного кодексу України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України, норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов`язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 №963.

А тому відмова суду у задоволенні вимог позивача без дослідження інших доказів лише з огляду на те, що її розмір не може бути встановлений з розумним ступенем достовірності без застосування Методики, позбавляє фермерське господарство можливості відновити порушене право, за захистом якого і подано позов.

Заперечення відповідача про те, що пред`явлені вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) є абстрактними та дійсно не могли бути отримані позивачем, а зроблені експертом перерахунки не встановлюють розмір упущеної вигоди, який є значно меншим через збільшення обсягу витрат ТМЦ, необхідних для врожайності, що була встановлена позивачем, судом до уваги не приймаються, оскільки розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, підтверджено наданими позивачем висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.07.2020 №2794/2795/20-24 та належними доказами, що підтверджують реальну можливість отримання відповідних доходів, а саме, даними бухгалтерського обліку та звітності. Теоретичні данні фахівців, на які посилається відповідач у своїх запереченнях, не є визначальними для кількості врожайності, а тому не є належними доказами по справі. Докази, надані позивачем на підтвердження розміру завданої шкоди, є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на її спростування.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Також ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, за змістом вказаних положень законодавства, обов`язок доказування невинуватості заподіювача шкоди, покладається саме на цю особу.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Оцінивши в сукупності матеріали справи та здійснивши перевірку їх доказами, приймаючи до уваги протиправність поведінки відповідача щодо самовільного зайняття земельних ділянок, встановленого рішеннями Талалаївського районного суду Чернігівської області від 22.08.2019 у цивільній справі №747/245/19, від 21.08.2019 у цивільній справі №747/287/19, суд дійшов висновку про наявність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, що є підставою для стягнення реальних збитків та упущеної вигоди, розмір яких підтверджено висновком судового експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.07.2020 №2794/2795/20-24.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у формі реальних збитків у сумі 75630,25 грн та упущеної вигоди в сумі 260809,34 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача понесені по справі судові витрати та наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які очікує він понести у зв`язку з розглядом даної справи, що складається з витрат: 5046,60 грн судового збору, 40000,00 грн на правничу допомогу адвоката та 23535,36 грн на проведення судово-економічної експертизи.

Стаття 123 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 4 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України).

Як слідує із матеріалів справи, ФГ «Логвиненка М.М.» звернулося до Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз із замовленням б/н від 04.06.2020 про проведення судово-економічної експертизи.

24.06.2020 між Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Виконавець) та Фермерським господарством «Логвиненка М.М.» (Замовник) укладено договір №231/06-20 на проведення експертизи, згідно з умовами якого Замовник доручив, а Виконавець взяв на себе проведення судової експертизи № 2794/2795/20-24 за заявою ФГ «Логвиненка М.М.» від 04.06.2020.

Відповідно до п.3.2., 3.3. вищевказаного договору ціна послуг, що є предметом цього договору, становить 23535,36 грн, в т.ч. ПДВ (20%) 3922,56 грн. Розрахунки за договором виконуються шляхом перерахування Замовником за вказаними у рахунку банківськими реквізитами Виконавця коштів протягом 45 після отримання рахунку.

На виконання умов договору Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз виставлено ФГ «Логвиненка М.М.» рахунок №5530 від 09.06.2020, а останнім відповідно до платіжного доручення №570 від 22.06.2020 перераховано 23535,36 грн за експертизу № 2794/2795/20-24.

Головним судовим експертом Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Грищенко О.Г. проведено судово-економічну експертизу та надано позивачу Висновок експерта 28.07.2020 № 2794/2795/20-24, про що складено акт здачі-приймання висновку № 2794/2795/20-24 за результатами проведення судово-економічної експертизи по замовленню ФГ «Логвиненка М.М.».

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем, згідно з вимогами 74 Господарського процесуального кодексу України, доведено проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової експертизи № 2794/2795/20-24 та сплату ФГ «Логвиненка М.М.» за надані послуги в сумі 23535,36 грн.

У відповідності до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати ФГ «Логвиненка М.М.» на проведення експертизи у розмірі 23535,36 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, як слідує із матеріалів справи, позивачем згідно платіжного доручення № 641 від 25.08.2020 за звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 5046,60 грн.

Оскільки, спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 5046,60 грн.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 40000,00 грн, суд зазначає, що у зв`язку із ненаданням позивачем доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу і зазначенням у судовому засіданні до закінчення судових дебатів у справі представником позивача про те, що докази щодо розміру понесених судових витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі, судом не вирішується питання щодо розподілу витрат на правничу професійну допомогу.

Керуючись ст. 42, 129, 232-233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фермерського господарства "Логвиненка М.М." () до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Агро Північ» () про стягнення 336439,59 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Агро Північ» (вул. Науменка, буд. 42, с. Харкове, Талалаївський р-н, Чернігівська обл., 17270; ) на користь Фермерського господарства "Логвиненка М.М." (вул. Братів Вишнівських, буд. 44, с. Українське, Талалаївський р-н, Чернігівська обл., 17230; ) завдану шкоду у формі реальних збитків у сумі 75630,25 грн (без ПДВ), завдану шкоду у формі упущеної вигоди у сумі 260809,34 грн(без ПДВ), судовий збір у сумі 5046,60 грн та судові витрати на проведення судово-економічної експертизи в сумі 23535,36 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 01.03.2021.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор