ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 Справа № 917/1587/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Сіроша Д. М., за участю секретаря судового засідання Бойченко Л. О., розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Полтавської міської ради

до Приватної фірми "КМ"

про стягнення безпідставно збережених коштів,

за участю представників сторін:

від позивача Паскевич Ю. О., док в матер. справи

від відповідача Шейка Р. В, док в матер. справи

Обставини справи: Полтавська міська рада звернулася в суд з позовом до Приватної фірми "КМ" про стягнення 366059,57 грн безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею за адресою: м. Полтава, вул. Половки, 64 Д, площею 7734 кв. м, на якій розміщено об`єкти нерухомості, без правовстановлюючих документів.

У позові зазначає, що підставою для звернення до суду стало те, що в період з 01.01.2017 року по 14.03.2019 відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачував, що призвело до неотримання Полтавською міською радою доходу від орендної плати за землю в сумі 366059,57 грн, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно з вимогами статей 125 та 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 12420 від 09.11.20) проти позову заперечує, посилаючись на те, що земельна ділянка, на якій була розташована нерухомість, що належала відповідачеві, не була сформована як об`єкт цивільних прав, тобто не виготовлялася технічна документація, не визначалася площа, не проводилася державна реєстрація у Державному земельному кадастрі, і, відповідно, не присвоювався кадастровий номер. Отже, межі не були встановлені, не визначене конкретне місце розташування та не визначене цільове (господарське) призначення. Зазначені обставини виключають наявність об`єкту й бази оподаткування та можливість визначити орендну плату. Більше того, укласти договір оренди на несформовану земельну ділянку неможливо, оскільки відсутній предмет договору.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач не додав до позовної заяви витяг з Державного земельного кадастру на підтвердження формування земельної ділянки площею 7734 кв. м. Вказує, що довідки Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.07.2020, додані до позовної заяви, містять недостовірну інформацію, а саме: зазначено неіснуючий кадастровий номер земельної ділянки (номер є неповним - :13:002:). Вважає розрахунок позивача необґрунтованим, оскільки не надано належних доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Належним доказом є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а не довідки про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 02.07.2020. Позивач не обґрунтував площу 7734 кв. м, яку в запиті № 010401207/1000 від 11.06.2020 названо орієнтовною, тоді як нерухомість, яка належала відповідачеві, відповідно до договору купівлі - продажу від 15.03.2019 займала ділянку площею 2292,8 кв. м, решту - 5441,2 кв. м (7734 - 2292,8) відповідач не використовував, а позивач доказів протилежного не надав.

Також, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, оскільки розрахунок здійснено з 28.05.2017, що виходить за межі строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.10.2020 суд залишив позовну заяву без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, встановив позивачуевспосіб усунення недоліків позовної заяви.

Позивач, у встановлений судом строк, усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.10.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 10:30 10.11.2020.

від позивача надійшов відзив на позов (вх. № 12420) та зава про застосування позовної давності.

У судовому засіданні 10.11.2020 суд оголосив перерву до 11:00 25.11.2020.

У судовому засіданні 25.11.2020 суд оголосив перерву до 09:3016.12.2020.

У судовому засіданні 16.12.2020 суд оголосив перерву до 11:10 26.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 26.01.2021 суд відмовив у задоволенні клопотань Полтавської міської ради про залучення в якості третіх осіб ГУ ДПС у Полтавській області та ГУ Дергеокадастру у Полтавській області, закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 11:00 02.12.2020.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

У судовому засіданні 22.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про термін виготовлення повного рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма КМ на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1294, від 04.03.2004, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В. І., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 10231000, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, була власником 241/1000 частини нежитлової будівлі, що розташована на земельній ділянці за адресою: м. Полтава, вулиця Половки, 70, площею 7 734 кв. м.

15.03.2019 власником зазначеного об`єкту нерухомого майна стало ТОВ ПРОМОФІС 11 на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е. Л., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Як зазначає позивач, до 14.03.2019 включно відповідач користувався земельною ділянкою площею 7734 кв. м шляхом розміщення нерухомого майна на вказаній земельній ділянці без укладеного договору оренди.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Між сторонами виник спір стосовно безпідставного збереження коштів орендної плати у розмірі 366059,57 грн на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, у зв`язку з фактичним користуванням без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, площею 7734 кв. м за адресою: м. Полтава, вул. Половки, 70.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Суд зазначає, що для вирішення даного спору встановленню підлягають обставини, зокрема, чи сформовано земельно ділянку, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, як об`єкт цивільних прав та обґрунтованість порядку та підстав здійснення нарахування орендної плати за користування такою.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У частині 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

В силу приписів статті 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Визначення земельної ділянки наведено в частині 1 статті 79 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до приписів частини 1, 3, 4 та 9 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про оренду землі" інформація про об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки) є істотною умовою договору.

Позивач стверджує про сформованість земельної ділянки. У позовній заяві та в довідці про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 02.07.2020 та в рішенні від 22.07.2020 № 214 про затвердження акта, складеного на засіданні комісії 21.07.2020, позивач вказує на земельну ділянку площею 7734 кв. м.

Проте, у заяві про усунення недоліків позовної заяви позивач вказує про сформованість земельної ділянки у відповідності до довідки № 691/1 від 24.01.2003 з кадастровим номером :13:002:0009 площею 59400 кв. м.

Відповідно до публічної кадастрової карти України відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :13:002:0009 відомості відсутні.

Враховуючи відмінність площ (59400 кв. м та 7734 кв. м) земельних ділянок слід дійти висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером :13:002:0009 не є земельною ділянкою, стосовно якої заявлено вимогу.

У заяві про усунення недоліків позовної заяви (а. с. 50) позивач, зазначає, що звертаючись до суду з цим позовом Полтавська міська рада під час розрахунку суми боргу за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів визначала площу земельної ділянки із врахуванням рішення Господарського суду Полтавської області від 23.01.2020 у справі № 917/1912/19 (а. с. 90 - 93) та Висновку експерта № 64 від 12.07.2019 (а. с. 94).

Проте, як дослідив суд, рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1912/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промофіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Промофіс 11" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Продукт", фізичної особи-підприємця Гулака Станіслава Анатолійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Експосервіс плюс" припинено право спільної часткової власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Промофіс" (, місцезнаходження: 36000, м. Полтава, вул. Комарова, 2б) на 111/1000 частин нежитлових будівель, що розташовані за адресою: м. Полтава, вул. Половки, 70; Припинено право спільної часткової власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Промофіс 11" (, місцезнаходження: 36000, м. Полтава, вул. Комарова, 2б) на 241/1000 частин нежитлових будівель, що знаходяться у м. Полтаві по вул. Половки, 70; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Промофіс" (, місцезнаходження: 36000, м. Полтава, вул. Комарова, 2б) право власності на 111/1000 частин нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Полтава, вул. Половки, 70 в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно; залишено Товариству з обмеженою відповідальністю "Промофіс" (, місцезнаходження: 36000, м. Полтава, вул. Комарова, 2б) на праві спільної часткової власності 4/1000 частин нежитлових будівель, що розташовані за адресою: м. Полтава, вул. Половки, 70; Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Промофіс 11" (, місцезнаходження: 36000, м. Полтава, вул. Комарова, 2б) право власності на 241/1000 частин нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Полтава, вул. Половки, 70 в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно. Тобто, питання щодо розподілу земельної ділянки не було предметом розгляду у справі № 917/1912/19.

Також, посилаючись на справу № 917/1912/19, позивач зазначає кадастровий номер земельної ділянки площею 7734 кв. м :13:002:0079, який є відмінним від вказаного вище.

Враховуючи те, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.01.2020 у справі № 917/1912/19 не вирішувалося питання щодо розподілу земельної ділянки та не визначалася її площа, відповідач не був учасником зазначеної справи, суд вважає безпідставним посилання Полтавської міської рада на зазначене рішення під час нарахування відповідачеві безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою у цій справі.

Також, суд вважає безпідставним посилання позивача на Висновок експерта № 64 від 12.07.2019, оскільки складений на замовлення нового власника об`єкта нерухомого майна - ТОВ Промофіс 11, а не відповідача у справі. До того ж, у Висновку наведений варіант можливого порядку користування земельною ділянкою за адресою: м. Полтава, вул. Половки, 70, а саме: ділянка площею 3463 м2 - виділяється ТОВ "Промофіс" на 111/1000 частки, ділянка площею 7734 м2 виділяється ТОВ "Промофіс 11" на 241/1000 частку, ділянка площею 30235 м2 виділяється ТОВ "Промофіс" на 4/1000 частку та іншим співвласникам.

Також, слід зазначити, що відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровим номером :13:002:0079 за адресою: м. Полтава, вул. Половки, 70 б, площа якої становить не 7734 кв. м, а 22721 кв. м.

Крім того, матеріали справи не містять витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

За змістом пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України "Про оцінку земель").

Тобто, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статі 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин."

При цьому із наведених норм законодавства не вбачається можливості зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Вказаний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, яким неодноразово зазначалося, що при стягненні безпідставно збереженого майна (коштів) у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно - шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі, а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (відповідні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 16.11.2019 у справі № 922/3607/18).

Додані до позовної заяви Довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.07.2020 за № 01-04-03-02/б/н, 01-04-03-02/б/н та 01-04-03-02/б/н не є належними доказами на підтвердження даних про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки.

Зазначені обставини виключають можливість обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в позові з підстави його необґрунтованості.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, слід зазначити наступне.

Виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 372/1036/15-ц.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню з підстав його необґрунтованості, позовна давність не підлягає застосуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 232 - 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 04.03.2021.

Суддя Д. М. Сірош