УХВАЛА

24 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 910/9206/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Холдинг"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Привалов А.І.)

від 08.10.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Агрикова О.В, судді - Мальченко А.О., Чорногуз М.Г. )

від 13.01.2021

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Холдинг"

про розірвання договору та стягнення 104 032,76 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Товариство з обмеженою відповідальністю "КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Холдинг" про розірвання договору та стягнення 104 032,76 грн.

Господарський суд міста Києва рішенням від 08.10.2020 позовні вимоги задовольнив частково. Закрив провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання Договору оренди № А74/К-1 від 02.08.2019. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ" 86 308,99 грн гарантійного платежу, 17 723,77 грн переплати за послуги та 4 204,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 13.01.2021 залишив без змін рішення суду першої інстанції.

04.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекс Холдинг" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 у справі № 910/9206/20 до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати ці судові рішення в частині стягнення 86 308,99 грн гарантійного платежу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Предметом позову у цій справі є стягнення 104 032,76 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні статті 12 Господарського процесуального кодексу України справа № 910/9206/20 є малозначною.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 цього Кодексу, учасники справи мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.

Зокрема, пунктом 2 частини 3 цієї статті визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

В касаційній скарзі скаржник зазначає, що судові рішення підлягають оскарженню за підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, адже касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, щодо застосування частини 2 статті 218 Господарського кодексу України.

Заявник посилається на наявність судових рішень з протилежними правовими висновками, викладеними в рішенні Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 у справі № 910/17436/20, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2020 у справі № 910/1728/20, у рішення Господарського суду Харківської області від 02.03.2020 у справі № 922/3985/19 та у постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 910/11944/18.

Оцінюючи доводи скаржника щодо наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі відповідно до підпункту а) пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд виходить з такого.

У справі № 910/17436/20 місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення гарантії, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів існування обставин непереборної сили, внаслідок яких відповідач позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за гарантією. Місцевий господарський суд вказав, що ні відповідачем, ні третьою особою суду не надано, а в матеріалах справи відсутні, сертифікати Торгово-промислової палати України про засвідчення форс-мажорних обставин, які б унеможливили підписання третьою особою договору про закупівлю у визначені позивачем терміни.

В той час, як у цій справі наявний Сертифікат Торгово-промислової палати України, який засвідчував форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

У справі № 910/1728/20 апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення безпідставно отриманих коштів в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки ці грошові кошти набуто відповідачем на достатніх правових підставах в якості гарантійного платежу за гарантією №00719/5078 (Гарантія) від 23.07.2019. У справі № 910/1728/20 суди встановили, що ні діюче законодавство, ні умови договору, ні умови самої гарантії не передбачають можливість звільнення гаранта від обов`язку щодо сплати гарантійного платежу в разі неналежного виконання принципалом своїх зобов`язань внаслідок дій обставин непереборної сили. Гарантія №G0719/5078 від 23.07.2019 є безумовною, тобто такою, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

У справі № 922/3985/19 суд першої інстанції задовольнив частково позовні вимоги про стягнення штрафу та пені, оскільки, врахувавши подані відповідачем докази та відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд, дійшов висновку про необхідність зменшення неустойки на 50%.

У справі № 910/11944/18 предметом спору було стягнення 315 507,87 грн пені та 326 120,69 грн штрафу за несвоєчасне виконання відповідачем робіт за договором про закупівлю за державні кошти.

У вказаній справі Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для одночасного стягнення з нього пені та штрафу, а також виплати банківської гарантії, оскільки банківська гарантія, передбачена у пункті 5.3. договору, не є штрафною санкцією в розумінні статті 549 Цивільного кодексу України, а є інструментом, покликаним мінімізувати ризики бенефіціара від неналежного виконання контрагентом договору та забезпечити грошовою сумою виконання робіт у встановлені договором строки, порушення яких тягне за собою відповідальність принципала у вигляді повернення виплаченої гарантом (банком) бенефіціару суми гарантійного платежу.

У цій справі предметом касаційного оскарження була вимога про повернення сплаченого позивачем, в забезпечення виконання зобов`язань за договором оренди, гарантійного платежу. Суди попередніх інстанцій встановили, що оскільки договір розірвано з підстав настання форс-мажорних обставин, а також у зв`язку з відсутністю будь-яких належних та допустимих доказів порушень умов договору орендарем (позивачем), жодних правових підстав для збереження у себе гарантійного платежу, як договірної санкції відповідача немає.

Тобто, правовідносини у справах № 910/17436/20, № 910/1728/20, № 922/3985/19 № 910/11944/18 та цій справі не є подібними, а тому відсутні протилежні правові висновки щодо застосування частини 2 статті 218 Господарського кодексу України.

Таким чином, Верховний Суд встановив, що посилання заявника, на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставним.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 у справі № 910/9206/20 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини 3 статті 287, пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/9206/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кібенко

Л. Стратієнко