ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Черкаси справа № 925/1552/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача - адвоката Роспотнюка В.О., відповідача - Возного С.І за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом Адвокатського бюро «Роспотнюка Владислава» до Смілянської міської ради про стягнення 62348 грн. 98 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - адвокатське бюро "Роспотнюка Владислава" звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Смілянської міської ради (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 04.10.2019 року, 60000 грн. боргу, 1142 грн. 98 коп. 3% річних, 1206 грн. інфляційних втрат, що разом становить 62348 грн. 98 коп., та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем обов`язку з оплати наданих йому позивачем послуг, обумовлених договором про надання правничої допомоги № б/н від 04.10.2019 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 01.12.2020 року відкрито провадження у справі № 925/1552/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.01.2021 року.

Відповідач в особі свого представника 15.12.2020 року подав:

відзив на позов (вх. № 19532/20, а.с. 22-25), в якому заперечував проти позову з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог. За доводами відповідача повноважень у міського голови Цибка О.О. на укладення спірного договору про надання правничої допомоги № б/н від 04.10.2019 року не було, бюджетні призначення та асигнування на оплату послуг Смілянської міської ради в тому числі і на оплату послуг з надання правової допомоги у період з 2019 року по 2020 року відсутні в рішеннях про міський бюджет м. Сміла, відповідач не є розпорядником коштів місцевого бюджету, у зв`язку з чим спірний договір в силу норми ч. 3 ст. 48 Бюджетного кодексу України є недійсним. Крім того, спірний договір укладено без проведення процедур закупівель, тому згідно з п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі» є нікчемним. При його укладені сторонами де дотримано істотних умов щодо предмета, ціни, строку дії, відтак з урахуванням норм ст. 180 ГК України він є неукладеним;

заяву (вх. № 19554/20, а.с. 27), в якій заперечив проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, просив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Позивач в особі свого представника подав 30.12.2020 року відповідь на відзив (вх. № 20401/20, а.с. 47-49), в якій спростовував доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, наполягав на задоволенні позову повністю з зазначених у ньому підстав, проти задоволення клопотання відповідача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження заперечував.

Відповідач в особі свого представника подав 13.01.2021 року заперечення на відповідь на відзив (вх. № 497/21, а.с. 54-56), у якому спростовував доводи позивача, наведені у відповіді на відзив, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні 21.01.2021 року суд своєю ухвалою (в протоколі судового засідання) заяву відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження вх. № 19554/20 від 15.12.2020 року залишив без задоволення, представник позивача позов з підстав та у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у його заявах по суті справи та з процесуальних питань. Судом оголошено перерву в судовому засіданні до 10.02.2021 року, явка учасників справи визнана необов`язковою.

В судове засідання 10.02.2021 року, сторони явку свої представників не забезпечили, представник позивача подав 10.02.2021 року заяву (вх. № 2195/21), в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та провести розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши заяви сторін по суті справи і з процесуальних питань, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

04.10.2019 року позивач - Адвокатське бюро "Роспотнюка Владислава", в особі керуючого бюро Роспотнюка В.О., та відповідач - Смілянська міська рада в особі голови Цибка О.О., як клієнт, уклали договір про надання правничої допомоги б/н (далі - Договір, а.с. 5-6), за умовами п. 1.1. якого клієнт доручив, а бюро взяло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даних договором.

Сторони погодили усі істотні умови даного договору, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.1. - керуючись нормами законодавства і правилами адвокатської етики, адвокатське бюро зобов`язане діяти в інтересах клієнта по даній угоді;

п. 2.2. - адвокатське бюро бере на себе виконання наступних дій з надання правничої допомоги:

- захист інтересів клієнта з усіх без обмеження питань з усіма без виключення повноваженнями визначеними нормами матеріального і процесуального права, у тому числі але не виключно КПК України, ЦПК України, КАС України, ГПК України;

- заявляти будь-які клопотання визначені процесуальними кодексами України на власний розсуд на будь-якій стадії процесу;

- для захисту прав та законних інтересів клієнта адвокат має наступні права: знайомитися з матеріалами справи/кримінального провадження, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, а також заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності та неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, подавати від імені клієнта заяви, у тому числі позовні, отримувати необхідні довідки, документи, вести від його імені справи у всіх державних установах, кооперативних, громадських, приватних організаціях, а також цивільні та кримінальні справи у всіх судових установах з усіма правами, які надані законом свідку, підозрюваному, обвинуваченому, позивачу, відповідачу та третій особі, у тому числі з правом визнання або відмови повністю або частково від позовних вимог, збільшення чи зменшення позовних вимог, зміни предмета позову, укладання мирової угоди, залишення позову без розгляду, оскарження рішення, постанови, ухвали суду, а також виконувати всі інші дії, що пов`язані з виконанням даного договору, в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України, брати участь під час обшуку в інтересах клієнта та інше;

п. 3.1. - клієнт, як особа, права і свободи якої захищає адвокат, або яка звернулась за захистом інтересів родичів та близьких осіб, або котрій адвокат безпосередньо надає правову допомогу в інших формах, передбачених законом, зобов`язується зокрема своєчасно і у повному обсязі сплачувати обумовлені угодою гонорар адвоката (основний та додатковий) та фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом угоди;

п. 4.1. - отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару;

п. 4.2. - при визначенні розміру гонорару враховується:

обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення;

ступінь складності правових питань, що стосуються доручення;

вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання;

необхідність виїзду у відрядження;

важливість доручення з точки зору інтересів клієнта;

особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення;

характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом;

професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката;

п. 4.5. - оплата наданої правової допомоги здійснюється помісячно у розмірі узгодженому у акті виконаних робіт впродовж 5 робочих днів;

п. 5.1. - договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до моменту фактичного виконання доручення або до моменту розірвання договору.

Договір підписаний сторонами.

30.03.2020 року сторонами підписано акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги № б/н від 04.10.2019 року (а.с. 7), в якому сторони погодили розмір наданої правничої допомоги в сумі 60000 грн., а саме за:

1) ознайомлення з матеріалами справи № 580/2890/19 за позовом ОСОБА_1 до Смілянського міського голови Цибка О.О., третя особа - Смілянська міська рада про визнання нечинним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення коштів;

2) аналіз спірних правовідносин в рамках розгляду справи № 580/2890/19;

3) аналіз судової практики стосовно спірних правовідносин;

4) складення письмових пояснень за позов ОСОБА_1 до Смілянського міського голови Цибка О.О., третя особа - Смілянська міська рада про визнання нечинним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення коштів в рамках розгляду справи № 580/2890/19;

5) складення відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року якою відмовлено в задоволенні забезпечення позову в рамках розгляду справи № 580/2890/19;

6) складення відзиву на позов ОСОБА_1 до Смілянського міського голови Цибка О.О., третя особа - Смілянська міська рада про визнання нечинним та скасування рішення в рамках розгляду справи № 580/2890/19 у зв`язку зі зміною процесуального статусу Смілянської міської ради;

7-11) участь в судових засіданнях в Черкаському окружному адміністративному суді 09.12.2019 року, 08.01.2020 року, 06.02.2020 року, 19.02.2020 року, 25.02.2020 року;

12) складення апеляційної скарги на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 року.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію від 21.04.2020 року у якій наполягав у 5-денний строк сплатити заборгованість за актом виконаних робіт від 30.03.2020 року (а.с. 8).

Відповідач у відповіді на претензію № 971/03-12 від 27.04.2020 року повідомив, що зобов`язання ним не виконано у зв`язку з відсутністю у Смілянської міської ради діючого рахунку, питання щодо оплати наданих послуг буде вирішено шляхом внесення змін до рішення про затвердження міського бюджету на 2020 рік в частині надання повноважень виконавчому комітету міської ради проводити розрахунки по договорам, укладеним Смілянською міською радою (а.с. 9).

Станом на дату подання позовної заяви, борг відповідача перед позивачем становить 60000грн., вимога про його стягнення є предметом позову у справі, що розглядається.

Крім того, у зв`язку з простроченням грошових зобов`язань з оплати наданих послуг, позивач нарахував і заявив до стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 1206 грн. інфляційних втрат та 1142 грн. 98 коп. 3% річних.

Спірні правовідносини сторін виникли із договору про надання правничої допомоги № б/н від 04.10.2019 року, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором, за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань послуг, загальні положення про послуги визначені главою 63, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, п.п. 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Норми глави 16 розділу IV книги І ЦК України врегульовують загальні положення про правочини, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546);

неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч.ч. 1, 3 ст. 612);

особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614);

у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ст. 615).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань. Главою 63 врегульовано загальні положення про послуги, зокрема:

за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901);

якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903);

строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905).

У п. 4.5 Договору про надання правничої допомоги від 04.10.2019 року сторони погодили, що оплата наданої правової допомоги здійснюється помісячно у розмірі узгодженому у акті виконаних робіт впродовж 5 робочих днів.

В акті виконаних робіт від 30.03.2020 року сторони погодили, що за надану правничу допомогу в рамках договору про надання правничої допомоги від 04.10.2019 року сторони оцінюють у 60000 грн. Договір є укладеним, виконувався сторонами, недійсним в установленому законом порядку не визнавався, відтак спірне зобов`язання з оплати вартості наданих послуг підлягає виконанню, а за відсутності добровільного виконання - у судовому порядку.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем також заявлено до стягнення з відповідача, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, 1206 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2020 року по жовтень 2020 року і 1140 грн. 98 коп. 3% річних за період з 07.04.2020 по 24.11.2020 року.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок спірних сум інфляційних втрат, 3 % річних відповідає умовам Договору та фактичним обставинам справи, їх розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно, тому і ці вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України, беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин справи, наведених норм законодавства і умов договору суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю. Доводи відповідача, приведені ними в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Смілянської міської ради, , місцезнаходження: 20770, Черкаська область, м. Сміла, вул. Незалежності, буд. 37 на користь Адвокатського бюро «Роспотнюка Владислава», , місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 10/2, оф. 209 - 60000 грн. основного боргу, 1206 грн. інфляційних втрат, 1142 грн. 98 коп. 3% річних, 2102 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.02.2021 року.

Суддя В.М. Грачов