За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства «Інформаційні технології»
до Державного підприємства «Київський бронетанковий завод»
про стягнення 242927,72 грн
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився
Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Інформаційні технології» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» (далі - відповідач) про стягнення 242927,72 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 позовні вимоги задоволенні повністю. Стягнуто з Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Інформаційні технології» основний борг у розмірі 230338,17 грн, 3% річних у розмірі 7270,33 грн, інфляційні втрати у розмірі 5319,25 грн, судовий збір у розмірі 3643,93 грн та на підставі частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України зазначено про нарахування 3% річних на суму боргу до моменту виконання рішення суду.

При цьому, в судовому засіданні 09.02.2021 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу на 23.02.2021.

12.02.2021 до відділу діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства «Інформаційні технології» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у розмірі 35000,00 грн на професійну правничу допомогу разом з документальним підтвердженням їх понесення.

В судове засідання 23.02.2021 представник позивача не з`явився, втім у заяві від 12.02.2021 просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча про розгляд даної справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання.

В свою чергу, частиною 4 статті 244 ГПК України унормовано, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної заяви і не повідомив суду про причини неявки, а позивач подав заяву про розподіл судових витрат без його участі, суд на місці постановив розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №910/15952/20 проводити за їх відсутності.

Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В той же час, враховуючи встановлені приписами ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вимоги до змісту рішення суду та з визначеного у статті 240 Господарського процесуального кодексу України порядку проголошення судового рішення, вбачається, що у разі якщо учасник справи в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів у справі заявив про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази на підтвердження розміру судових витрат, суд, після надходження відповідних доказів від учасника справи, може вирішити питання щодо розподілу судових витрат не інакше як шляхом ухвалення додаткового рішення.

Так, частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/15952/20 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи на оплату послуг професійної правничої допомоги, оскільки представник позивача скористався своїм правом на подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у даній справі у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Згідно поданої заяви про ухвалення додаткового рішення, позивач просить стягнути з Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» понесені судові витрати у розмірі 35000,00 грн на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04, п. 269). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/16322/18.

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 вищезазначеної статті Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання саме вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постановах Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №910/122275/19, від 10.12.2020 у справі №910/12275/19 та від 21.05.2019 у справі №903/390/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №768-20 від 21.09.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничим підприємством «Інформаційні технології» (далі - клієнт) і Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Грамацький і партнери» (далі - виконавець), копії акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 10.02.2021 за договором про надання правничої допомоги №768-20 від 21.09.2020, детальний опис робіт (наданих послуг) від 10.02.2021, а також ордер від 15.10.2020 серії АІ №1061474, виданий Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Грамацький і партнери» на ім`я адвоката Карась Б.О. та дублікат свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №6669/10 від 18.07.2019 на ім`я Карась Б.О., який приймав участь під час розгляду справи.

Згідно пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги №768-20 від 21.09.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Інформаційні технології» доручає, а Адвокатське об`єднання «Адвокатська фірма «Грамацький і партнери» приймає на себе зобов`язання здійснювати захист і представляти клієнта, надавати йому інші види правничої допомоги у спорі (спорах) про стягнення заборгованості з Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» в т.ч. за договором №1272 від 29.12.2018, що були укладені між клієнтом та Державним підприємством «Київський бронетанковий завод».

Умовами пункту 1.2 договору передбачено, що для виконання своїх зобов`язань за договором виконавець призначає та діє через адвоката Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Грамацький і партнери» Карася Б.О., дублікат свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КС №6666/9 від 18.07.2019 (далі - адвокат).

На виконання умов цього договору, клієнт уповноважує та/або адвоката здійснювати всі права, надані Господарським процесуальним кодексом України позивачу, відповідачу, у т.ч. право готувати, підписувати та подавати від імені клієнта, позовні заяви, відзиви на позов, інші заяви по суті, зустрічний позов, апеляційні та/або касаційні скарги, всі і будь-які процесуальні документи, ознайомлюватись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь у судових засіданнях судів всіх інстанцій, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення, наводити свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають в ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, повністю або частково відмовлятись від позовних вимог, змінювати предмет або підставу позову, укласти мирову угоду, одержувати рішення, ухвали, постанови суду, оскаржувати рішення, ухвали, постанови суду, отримувати будь-які документи від фізичних та юридичних осіб (пункт 2.1 договору).

Умовами пункту 3.1 договору передбачено, що за надані адвокатською фірмою послуги клієнт сплачує адвокатській фірмі гонорар у розмірі, що визначається з урахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та витраченого адвокатом часу, а саме: за збір та підготовку доказів, складання та подання до відповідного суду позовної заяви на виконання умов цього договору - 20000,00 грн, у т.ч. ПДВ; за підготовку та участь адвоката в одному судовому засіданні будь-якої судової інстанції - 5000,00 грн, у т.ч ПДВ; за підготовку (складання і оформлення) та подання за належністю будь-якого процесуального документа (чи іншого документа, необхідного для належного виконання цього договору, у тому числі заяв по суті справи, додаткових доказів) клієнт сплачує гонорар з розрахунку 1500,00 грн, у т.ч. ПДВ за одну годину роботи адвоката.

Виконання робіт (надання послуг) за цим договором оплачується клієнтом протягом 20 робочих днів з моменту підписання клієнтом та адвокатською фірмою відповідного акту приймання-передачі виконання робіт (наданих послуг), якщо інше не погоджено сторонами (пункт 3.2.1 договору).

Судом встановлено, що Карась Борис Олександрович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №6669/10 від 18.07.2019 та інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

Згідно акта здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги від 10.02.2021, роботи (послуги), передбачені пунктом 3.1 договору, а саме: збір та підготовка доказів, складання та подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви; підготовка та участь у трьох судових засіданнях, що відбулися 08.12.2020, 26.01.2021 та 09.02.2021 по справі №910/15952/20; підготовка (складання і оформлення) та подання до Господарського суду міста Києва заяви про ухвалення додаткового рішення, виконані (надані) адвокатською фірмою у повному обсязі та належним чином. Клієнт не має претензій до адвокатської фірми.

З детального опису робіт (наданих послуг) від 10.02.2021 вбачається, що всього виконавцем надано робіт на суму 35000,00 грн, а саме: 20000,00 грн за збір та підготовку доказів, складання позовної заяви, підготовку (складання та оформлення) і подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №910/15952/20; 15000,00 грн за підготовку та участь у трьох судових засіданнях, що відбулися 08.12.2020, 26.01.2021 та 09.02.2021 в межах справи №910/15952/20.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 09.07.2019 у справі №923/726/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14371/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до частини 5, 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі №910/5410/19.

Втім, Державним підприємством «Київський бронетанковий завод» не було заявлено про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, з наданням доказів надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, ціну позову, кількість судових засідань, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 35000,00 грн, що є доведеними та співмірними до предмета спору.

Керуючись статтями 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 34-А; ідентифікаційний код 14302667) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Інформаційні технології» (02072, м. Київ, вул. Єлизавети Чавдар, буд. 5, офіс 212; ідентифікаційний код 30116577) 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

2. Видати наказ позивачу після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення суду складено та підписано 25.02.2021.

Суддя Т.В. Васильченко