УХВАЛА

м. Київ

24.02.2021Справа № 910/3093/20 (910/15108/20)
За позовом Арбітржаного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича(01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі,11)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Парттрейнд" (03022, м. Київ, вул.Смольна 9-Б,оф. 33

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник" (04070, м. Київ, вул Набережно-Хрещатицька,15-17/18, ідентифікаційний номер 39763914)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Витязь" (64054, м. Харків, вул. Академіка Павлова,120 Ж, ідентифікаційний номер 39763914).

про визнання недійсним правочину

в межах справи №910/3093/20

За заявою Фізичної особи-підприємця Блюменфельда Максима Юрійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Парттрейнд" (03022, м. Київ, вул. Смольна,9-Б, офіс 33, ідентифікаційний номер 34181697)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

секретар судового засідання Судак С.С.

Представники учасників:

від позивача - Ткачук О.В.,

від відповідача-1- не з`явилися,

від відповідача-2 - не з`явилися,

від третьої особи - не з`явилися,

від кредиторів -Пихтін К.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходить справа №910/3093/20 за заявою Фізичної особи-підприємця Блюменфельда Максима Юрійовича про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Парттрейнд".

02.10.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Парттрейд"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник" про визнання недійсним Договору №28 від 03 січня 2020 року про відступлення права вимоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейд") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 відкрито провадження у справі №910/15108/20, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Витязь" (64054, м. Харків, вул. Академіка Павлова,120 Ж, ідентифікаційний номер 39763914), підготовче засідання призначено на 09.11.2020.

09.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача-2, відповідно до якого останній не визнає у повному обсязі позовні вимоги та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.11.2020 відкладено підготовче засідання у справі №910/3093/20 (910/15108/20) на 25.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 відкладено підготовче засідання 16.12.2020 та встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник" строк до 11.12.2020 (включно) подати суду:- Договір поставки № 15/05-2015 від 15.05.2015 із первісною документацією, що підтверджує поставку товару за зазначеним Договором.

14.12.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшло клопотання з документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 закрито підготовче провадження у справі № 910/3093/20 (910/15108/20) та призначено справу до розгляду по суті на 27.01.21.

27.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 08.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 відкладено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 24.02.2021.

23.02.2021 до суду надійшла заява від ТОВ "Інтерпідшипник" про відвід судді Мандичева Д.В. від розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ "Інтерпідшипник" про відвід судді Мандичева Д.В. від розгляду справи.

У судовому засіданні 24.02.2021 позивач підтримав подану заяву та просив її задовольнити.

Представник кредиторів також підтримав подану позивачем заяву, яку просив задовольнити.

Відповідно до частини 4 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерпідшипник" (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник" (далі - новий кредитор) укладений договір про відступлення права вимоги № 28, відповідно до п. 1.1., 1.2. якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до видаткової накладної № ДХП00000271 від 22.11.2018, укладеної між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Витязь" (далі - боржник) та всіх похідних від неї вимог. За цим Договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному в п. 2.1. цього Договору.

Згідно з п. 2.1. договору відступлення право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами в сумі 49 321,98 грн. за основним договором та 1 921,00 грн. витрат зі сплати судового збору, що підтверджується наступними документами, які є невід`ємною частиною цього договору:

- видатковою накладною № ДХП00000271 від 22.11.2018 на суму 56 796,46 грн. з ПДВ, заборгованість по якій становить 49 321,98 грн. з ПДВ;

- рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 922/3319/19 від 10.12.2019, сума 1921,00 грн., заборгованість 1921,00 грн.

Умовами пункту 3.2 договору відступлення передбачено, що новий кредитор зобов`язаний протягом 14 днів із дати виконання на його користь обов`язків боржником письмово повідомити первісного кредитора про це із зазначенням дати і суми виконання із додаванням завірених новим кредитором копій документів, що підтверджують таке виконання.

Відповідно до пункту 3.3 договору відступлення первісний кредитор не вправі змінювати умови основного договору без письмової згоди нового кредитора.

Пунктом 4.1 договору відступлення передбачено, що первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору документи, що підтверджують право вимоги до боржника, протягом трьох робочих днів з дня набрання чинності цим договором.

За умовою пункту 4.2 договору відступлення первісний кредитор не пізніше 14 робочих днів зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за цим договором новому кредитору.

Згідно з пунктом 6.4 договору відступлення додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами та мають юридичну силу в разі, якщо вони викладені в письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (у разі наявності).

Даний договір підписаний зі сторони первісного кредитора ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" керівником Блюменфельдом Ю.О. та зі сторони нового кредитора ТОВ "Інтерпідшипник" також керівником Блюменфельдом Ю.О.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.12.2019 у справі № 922/3319/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерпідшипник" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Витязь" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Витязь" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерпідшипник" 49321,98 грн. заборгованості та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.05.2020 у справі № 922/3319/19 задоволено заяву ТОВ "Інтерпідшипник" про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 922/3319/19. Замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ТОВ "Інтерпідшипник" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник".

Зазначена ухвала суду обґрунтована тим, що на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги від 03.01.2020 № 28 Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник" передані належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерпідшипник" права кредитора у зобов`язанні щодо отриманого товару на суму 49 321,98 грн. та 1 921,00 грн. судового збору, у зв`язку з чим стягувач у даній справі підлягає заміні.

У той же час, ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.04.2020 порушено провадження у справі № 910/3093/20 про банкрутство ТОВ "Парттрейд" (ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник"), введено процедуру розпорядження майном ТОВ «Парттрейнд», призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича.

Звернувшись до суду з даною заявою про визнання правочину недійсним, арбітражний керуючий зазначив, що йому стало відомо про укладення між ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" та ТОВ "Інтерпідшипник" договору про відступлення права вимоги від 03.01.2020 № 28, який підпадає під ознаки недійсності правочину, оскільки останній укладений протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство ТОВ "Парттрейд" (ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник"), договір має безоплатний характер та укладений із заінтересованою особою - керівником Блюменфельдом Ю.О. від обох сторін договору.

У відзиві на заяву ТОВ "Інтерпідшипник" просив у її задоволенні відмовити, пославшись на те, що між сторонами спірного договору укладено також додаткову угоду, якою визначено ціну відступлення права в розмірі 5 000,00 грн. При цьому, станом на день укладення оспорюваного правочину у ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" існувала заборгованість перед ТОВ "Інтерпідшипник" за договором поставки від 15.05.2015 № 15/05-2015, у зв`язку з чим сторонами здійснено зустрічне зарахування однорідних вимог по вказаному договору поставки та спірному договору про відступлення права вимоги від 03.01.2020 № 28.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку задовольнити заяву арбітражного керуючого огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК.

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписи статті 203 Цивільного кодексу України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частини 1 та 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначають, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник уклав договір із заінтересованою особою;

боржник уклав договір дарування.

Відтак, положення статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

Недійсність договору, як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Відповідно до приписів частини 4 статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як слідує з оспорюваного правочину, останній укладено ТОВ "Парттрейд" (ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник") за 3 місяця до відкриття провадження у справі № 910/3093/20 про банкрутство ТОВ "Парттрейнд", у зв`язку з чим такий правочин є сумнівними.

Період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17.

Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Суд наголошує, правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як слідує зі змісту оспорюваного правочину, останній направлений на відчуження належного ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейд") права вимоги до ТОВ "Машинобудівний завод "Витязь" щодо стягнення заборгованості в сумі 51 242,98 грн. за видатковою накладною № ДХП00000271 від 22.11.2018 та рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 922/3319/19 від 10.12.2019.

У той же час, визначені сторонами спірного правочину умови не містять положень щодо домовленості сторін про таку істотну умову, як ціна відступлення, що підлягає сплаті ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейд") за відчуження ним права вимоги.

Тобто, відчуження прав вимоги здійснено ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейд") безоплатно, внаслідок чого останній фактично відмовився від власних майнових вимог на суму 51 242,98 грн.

Суд критично оцінює надану ТОВ "Інтерпідшипник" до матеріалів справи додаткову угоду від 03.01.2020 до договору про відступлення права вимоги від 03.01.2020 № 28, в якій визначено плату за відступлене право в розмірі 5 000,00 грн., що має бути сплачена протягом 5 робочих днів з дати підписання даної угоди.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою додаткова угода є невід`ємною частиною договору в цілому, оскільки доповнює чи змінює відповідні умови договору, у зв`язку з чим невід`ємність додаткової угоди забезпечує повне викладення змісту правочину.

Водночас, як слідує з ухвали Господарського суду Харківської області від 21.05.2020 у справі № 922/3319/19 при заміні позивача ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" на його правонаступника ТОВ "Інтерпідшипник" на підставі договору про відступлення права вимоги від 03.01.2020 № 28, жодна додаткова угода до вказаного договору до суду не пред`являлася. При цьому суд звертає увагу, що додаткова угода, на яку посилається ТОВ "Інтерпідшипник", датована 03.01.2020, тобто як і оспорюваний договір від 03.01.2020 № 28, у зв`язку з чим мала бути пред`явлена до суду при поданні заяви про заміну правонаступником разом із договором від 03.01.2020 № 28.

Також суд вважає недоведеними твердження ТОВ "Інтерпідшипник" про здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ТОВ "Інтерпідшипник" від 03.01.2020 у рахунок сплати ціни відступлення за додатковою угодою від 03.01.2020 до договору про відступлення права вимоги від 03.01.2020 № 28 за рахунок боргу ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" перед ТОВ "Інтерпідшипник" за договором поставки від 15.05.2015 № 15/05-2015.

Згідно зі статтею 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом частини 1 статті 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Здійснення відповідної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог можна вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент висловлення учасником відповідних правовідносин волевиявлення у відповідній формі одностороннього правочину із направленням (доведенням до відома) на адресу іншої сторони.

Водночас, як слідує з наданих до суду документів, докази відправлення ТОВ "Інтерпідшипник" заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.01.2020 на адресу ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейд") або розписка про отримання такої заяви уповноваженою особою в будь-якій іншій спосіб відсутні.

Відтак, оспорюваний договір не направлений на реальне настання правових наслідків за ним, а спрямований на зменшення активів ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейд") у зв`язку з безоплатною передачею належного йому права вимоги на суму 51 242,98 грн. Наведене дає підстави для висновку про те, що дії сторін правочину свідчать про недобросовісну поведінку при його укладенні.

Крім того, із відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що станом на дату укладення оспорюваного правочину 03.01.2020 керівником ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейд") та одним із його засновників (учасників) був Блюменфельд Ю.О .

Одночасно, керівником та одним із засновників (учасників) іншої сторони правочину - ТОВ "Інтерпідшипник", станом на 03.01.2020 також значиться Блюменфельд Ю.О .

Із наведеного слідує, що оспорюваний арбітражним керуючим правочин укладений між заінтересованими особами, керівником та засновником (учасником) яких виступає одна й та сама особа - Блюменфельд Ю.О .

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що безоплатне відчуження права вимоги за спірним правочином здійснено із заінтересованою особою незадовго до входження ТОВ "Парттрейнд" у процедуру банкрутства, що зменшило його активи в порушення приписів статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц.

За наведених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст оспорюваного договору не відповідає критеріям розумності та добросовісності, та фактично направлений на безоплатне відчуження права вимоги боргу заінтересованій особі, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання його недійсними у відповідності до ч. 1 ст. 215, 234 ЦК України та статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18.

Беручи до уваги, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК України), а однією з основ підприємницької діяльності відповідно до ст. 44 ГК України є його здійснення на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, однак, уклавши спірний договір, в противагу меті здійснення підприємницької діяльності, ТОВ "ТД "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейнд") позбавило себе можливості отримати грошові кошти.

Відповідно до частини 3 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства в разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 13, 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги арбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича задовольнити повністю.

2. Визнати недійним Договір №28 від 03 січня 2020 року про відступлення права вимоги, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю 03022, м. Київ, вул. Смольна,9-Б, оф.33, ідентифікаційний номер 34181697)) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник" (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька,15-17/18, ідентифікаційний номер 39696780).

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпідшипник» (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька,15-17/18, ідентифікаційний номер 39696780) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Парттрейд» (03022, м. Київ, вул. Смольна,9-Б, офіс 33, ідентифікаційний номер 34181697) все отримане за Договором №28 від 03 січня 2020 року про відступлення прав вимоги, а також документи, що підтверджують права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Витязь" на підставі видаткової накладної № ДХП00000271 від 22.11.2018.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпідшипник» (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька,15-17/18, ідентифікаційний номер 39696780) на користь арбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 113 від 04.02.2013, адреса офісу: 01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 11, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп.

5. Видати наказ.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Повний текст увхали складено 04.03.2021

Суддя Мандичев Д.В.