ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

01.02.2021 р. м. Ужгород Справа № 907/676/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТрансКом", м. Ужгород

до відповідача Ужгородської міської ради, м. Ужгород

з участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунального підприємства Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео", м. Ужгород

про визнання незаконною бездіяльності Ужгородської міської ради, яка полягає у нездійсненні заходів щодо фінансування КП "Ужгородпарквідео" з метою виконання судового рішення - ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15 та стягнення з Ужгородської міської ради заборгованості за грошовими зобов`язаннями КП "Ужгородпарквідео" в розмірі 56 423 грн. 06 коп. згідно ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача - Пучкова А.Й., директор

Суязова Г.В., адвокат, ордер серії АО № 1015843 від 24.09.2020 року

Відповідача - Гончарук А.Р., представник

Третьої особи - не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТрансКом", м. Ужгород звернулося до суду з позовом до відповідача Ужгородської міської ради, м. Ужгород про визнання незаконною бездіяльності Ужгородської міської ради, яка полягає у нездійсненні заходів щодо фінансування КП "Ужгородпарквідео" з метою виконання судового рішення - ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15 та стягнення з Ужгородської міської ради заборгованості за грошовими зобов`язаннями КП "Ужгородпарквідео" в розмірі 56 423 грн. 06 коп. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.10.2020 року у справі № 907/676/20 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Комунальне підприємство Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео".

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.09.2015 року Господарським судом Закарпатської області винесена ухвала, якою затверджена мирова угода між сторонами. За змістом мирової угоди Департамент міського господарства Ужгородської міської ради зобов`язався сплатити суму основного боргу в розмірі 72 050 грн., а Комунальне підприємство Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" зобов`язувалось сплатити позивачу суму штрафних санкцій в розмірі 56 423 грн. 06 коп. Вказує про те, що оскільки ухвала про затвердження виконання мирової угоди є виконавчим документом, а Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео" в добровільному порядку свої зобов`язання не виконало, позивач звернувся до відділу ДВС задля примусового виконання рішення. В подальшому, як стверджує позивач, 07.11.2019 року відкрито виконавче провадження та станом на день звернення з позовом до суду зобов`язання щодо сплати заборгованості Комунальним підприємством "Ужгородпарквідео" не виконане. В рамках здійснення заходів із примусового виконання судового рішення, державним виконавцем, зокрема, накладено арешт на майно боржника, здійснено вихід за адресою реєстрації боржника, відібрано пояснення від керівника та надіслано лист Ужгородському міському голові з проханням провести дофінансування Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" для виконання рішення суду. 3 метою отримання інформації щодо фінансування Ужгородською міською радою діяльності КП "Ужгородпарквідео" з 01.09.2015 року, фактично з моменту укладення мирової угоди, позивачем було подано запит з проханням надати копії рішень, які приймались з 01.09.2015 року по день надання відповіді щодо фінансування діяльності та щодо розпорядження майном КП "Ужгородпарквідео". У відповідь на запит Ужгородська міська рада зазначила, що у період з 01.09.2015 року запитувані рішення не приймались.

Наголошує позивач і на тому, що він звертався із заявою і до боржника із проханням виконати судове рішення. Однак, у відповідь на такий запит боржник Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео" зазначив, що з 01.04.2012 року не проводить виробничої діяльності, у зв`язку з чим будь - які грошові кошти у нього відсутні.

Із покликанням на рішення Ужгородської міської ради № 206 від 12.07.2017 року позивач вказує, що Департамент міського господарства повинен був внести зміни до Програми фінансової підтримки комунальних підприємств в частині виділення коштів для погашення боргу по ухвалі Господарського суду Закарпатської області по справі № 907/900/15 від 25.09.2015 року.

Позивач вказує, що у відповідь на адвокатський запит його представника Ужгородська міська рада інформувала, що з врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, питання викладені у п.п. 2, 3 рішення виконавчого комітету 12.07.2017 року № 206 не могли бути реалізовані, оскільки фінансова допомога передбачена виключно діючим комунальним підприємствам та здійснюється двома шляхами, як поповнення статутного капіталу шляхом грошових внесків або ж у вигляді дотації на покриття збитків за попередні періоди, з огляду на що жодних рішень на виконання рішення виконавчого комітету 12.07.2017 року № 206 не приймалося. При цьому, 19.02.2015 року Ужгородською міською радою було прийняте рішення "Про ліквідацію КП "Ужгородпарквідео".

Аналізуючи зміст рішення Ужгородської міської ради № 250 від 15.09.2011 року та Статуту КП "Ужгородпарквідео", позивач зазначає, що таке комунальне підприємство засноване на власності територіальної громади міста і є майном Ужгородської міської ради; все майно підприємства належить територіальній громаді міста і закріплюється за підприємством на праві господарського відання, відчуження майна здійснюється виключно за погодженням з власником.

З покликанням на вищевикладені обставини в сукупності представник позивача наполягає, що саме Ужгородська міська рада має нести відповідальність за зобов`язаннями КП "Ужгородпарквідео", проте, ухиляється від їх виконання, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідач заявлені у даній справі позовні вимоги заперечив, про що подав суду письмовий відзив на позов від 30.10.2020 року. Із покликанням на положення ст. 78 Господарського кодексу України відповідач стверджує, що територіальними громадами та органами місцевого самоврядування можуть утворюватися комунальні унітарні підприємства, а майно таких підприємств перебуває у комунальній власності і закріплюється за утвореними підприємствами на праві господарського відання або на праві оперативного управління. Відповідно до статуту та положень законодавства, відповідач є засновником комунального унітарного підприємства, за яким комунальне майно закріплене на праві господарського відання.

Як стверджує відповідач, особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених Господарським кодексом України щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

При цьому, за змістом ст. 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Аналізуючи положення вищенаведеної ст. 74 Господарського кодексу України, а також положень ст. ст. 76, 77 цього ж кодексу, якими врегульовані питання відповідальності держави як засновника за зобов`язаннями створеного ним підприємства, відповідач стверджує, що такі різняться. Так, у випадку створення державою державного комерційного підприємства - держава та орган, до сфери управління якого входить Державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами; у випадку створення державою казенного підприємства - казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні, a у разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства.

На переконання відповідача, за законом субсидіарна відповідальність у разі недостатності коштів за зобов`язаннями підприємства встановлена лише для казенних підприємств, які за своєю юридичною природою, сферою діяльності та наслідками такої діяльності відрізняються від інших, як державних комерційних, так і комунальних. У зв`язку з цим, відповідач переконаний, що положення ч. 7 ст. 77 Господарського кодексу України не розповсюджуються у контексті ч. 10 ст. 78 Господарського кодексу на виникнення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями у засновника комунального підприємства у разі недостатності коштів на їх виконання.

З врахуванням вищенаведених обставин відповідач приходить до висновку, що положення ч. 5 ст. 74 та 7 ст. 77 Господарського кодексу України в частині відповідальності засновника підприємства не є "особливістю господарської діяльності комунальних підприємств", про яку вказано в ч. 10 ст. 78 Господарського кодексу України, оскільки вони різняться між собою і така розбіжність не може встановлювати пріоритет у застосуванні лише положень частини 7 статті 77 кодексу Господарського кодексу України та одночасного ігнорування положень частини 5 статті 74 Господарського кодексу України.

Разом з тим, із покликанням на статут Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" відповідач стверджує, що таке комунальне підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальність за зобов`язаннями власника та уповноваженого власника. Власник та уповноважений власник не несуть відповідальність за зобов`язаннями підприємства.

Також відповідач, покликаючись на постанову Касаційного цивільного господарського суду від 18.05.2020 року у справі № 711/3288/17-ц, стверджує, що органи місцевого самоврядування не відповідають за борги комунальних підприємств, крім випадків, коли орган місцевого самоврядування своїми діями доводить їх до банкрутства.

На спростування заперечень відповідача проти заявлених у справі позовних вимог позивач подав до суду відповідь на відзив від 04.11.2020 року, яким стверджує, що не можуть бути застосовані при розгляді даної справи позиції Верховного Суду, викладені у постанові № 711/3288/17, на які покликається відповідач, оскільки у справі, яка розглядається, спір стосується стягнення коштів за зобов`язальними договорами, тобто, відмінними є предмет спору та правовідносини сторін. Окрім того, статутом комунального підприємства "Ужгородпарквідео" обмежено право останнього розпоряджатися майном, яке йому передане на праві господарського відання - лише за згодою власника Ужгородської міської ради. Натомість, на думку представника позивача, до правовідносин, що підлягають дослідженню в межах даної справи, підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові № 5023/4388/12.

Позивач вказує, що оскільки власником майна комунального підприємства "Ужгородпарквідео" виступає Ужгородська міська рада, і тільки за її згоди здійснюються розпорядження таким майном, Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео" не могло самостійно вчиняти дії, спрямовані на погашення заборгованості за рахунок майна, яке було передане йому в господарське відання. Субсидіарна відповідальність органу місцевого самоврядування за зобов`язаннями комунального підприємства настає і тоді, коли саме через дії міської ради комунальне підприємство не в змозі виконати взяті на себе зобов`язання.

Із покликанням на ряд рішень Ужгородської міської ради позивач вказує, що саме дії Ужгородської міської ради призвели до неможливості виконання боргових зобов`язань Комунальним підприємством "Ужгородпарквідео", оскільки міська рада здійснила фактичне відібрання майна, яке було передано комунальному підприємству, а прийнявши рішення про припинення діяльності Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" не вчинила жодних дій з метою фактичного припинення діяльності Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" з наданням можливості кредиторам пред`явити вимоги до правонаступника Комунального підприємства "Ужгородпарквідео".

Особливу увагу позивач звертає на той факт, що 30.09.2015 року, тобто, через 5 днів після укладення мирової угоди та затвердження її судом, майно Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" було передане Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради Виконавчому комітету Ужгородської міської ради, а тому, навіть при можливості, що Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео" могло виконати свої зобов`язання за рахунок переданого йому майна, саме міська рада вчинила дії та позбавила Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео" всього майна.

Заявою з процесуальних питань від 26.01.2021 року представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи докази понесення стороною позивача витрат на правничу допомогу, які згідно із приписами Господарського процесуального кодексу України мають бути подані до судових дебатів по справі.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення представників сторін,

суд Встановив:

Між Товариством з обмежено відповідальністю "ТрансКом" та Комунальним підприємством Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" виникли зобов`язальні правовідносини на підставі укладених між ними договорів про надання послуг.

У зв`язку із невиконанням Комунальним підприємством Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" взятих на себе зобов`язань за договорами про надання послуг, зокрема, в частині оплати останнім наданих йому послуг, Товариство з обмежено відповідальністю "ТрансКом" звернулося до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги в примусовому порядку.

Так, у межах судової справи № 907/900/15 Господарським суд Закарпатської області 25.09.2015 року затверджена мирова угода, укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю „ТрансКом", Комунальним підприємством Ужгородської міської ради „Ужгородпарквідео" та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради.

За умовами зазначеної мирової угоди Департамент міського господарства Ужгородської міської ради погодився і зобов`язався сплатити Товариству з обмежено відповідальністю "ТрансКом" суму основного боргу в розмірі 72 050 грн. Комунальне підприємство Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" погодилося та зобов`язалося сплатити Товариству з обмежено відповідальністю "ТрансКом" суму штрафних санкцій у розмірі 56 423 грн. 06 коп., в тому числі 17 907 грн. 88 коп. пені, 34 551 грн. 20 коп. витрат від інфляції та 3 963 грн. 98 коп. трьох відсотків річних. Позивач відмовився від стягнення нарахованої пені в розмірі 19 653 грн. 36 коп. Відповідачі - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради та Комунальне підприємство Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" зобов`язалися погасити вказану суму протягом 10 десяти календарних днів з моменту підписання вказаної мирової угоди.

У мировій угоді сторонами також погоджено, що дана мирова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та затвердження господарським судом, а у випадку її невиконання, визначена у ній заборгованість підлягає примусовому стягненню з відповідачів.

Оскільки ухвала Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року № 907/900/15 має статус виконавчого документу, а Комунальне підприємство Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" в добровільному порядку свої зобов`язання за мировою угодою не виконало, позивач звернувся до органу Державної виконавчої служби задля примусового стягнення заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 07.11.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання затвердженої ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року мирової угоди у справі № 907/900/15.

Однак, примусове виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року, якою затверджено мирову угоду у справі № 907/900/15, результатів не дало, зобов`язання Комунального підприємства Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" щодо сплати заборгованості не виконано.

За інформацією Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно - західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано - Франківськ), наданою листом від 17.07.2020 року, в рамках здійснення заходів із примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року, державним виконавцем, зокрема, накладено арешт на майно боржника, здійснено вихід за адресою реєстрації боржника, відібрано пояснення від керівника та встановлено, що з квітня 2012 року Комунальне підприємство Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" призупинило виробничу діяльність, майно та грошові кошти відсутні, за юридичною адресою комунальне підприємство діяльність не проводить, фактична адреса відсутня.

Не отримавши від Комунального підприємства Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" сплати визначеної у мировій угоді суми заборгованості ні в добровільному порядку, ні за наслідками примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області, якою затверджено таку мирову угоду, позивач - Товариство з обмежено відповідальністю "ТрансКом" звернулося до боржника - Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" із заявою від 31.01.2020 року № 14 про виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року, та просив пояснити причини тривалого невиконання вказаної мирової угоди.

У відповідь на заяву позивача від 31.01.2020 року Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео" листом № 1 від 04.03.2020 року надало інформацію, за змістом якої неможливість виконання взятих на себе за мировою угодою зобов`язань останнє пояснює нездійсненням господарської діяльності з 01.04.2020 року.

З метою з`ясування фінансового забезпечення боржника позивач звернувся із адвокатським запитом до Ужгородської міської ради (відповідача у даній справі) та просив надати йому копію рішення Ужгородської міської ради про створення Комунального підприємства "Ужгородпарквідео", копію статуту такого комунального підприємства, копії рішень міської ради, що приймались у період з дня затвердження мирової угоди у справі № 907/900/15 по день надання відповіді на запит щодо фінансування Комунального підприємства "Ужгородпарквідео", а також прийнятих у цей же період рішень щодо майна Комунального підприємства "Ужгородпарквідео".

У відповідь на запит позивача - Товариства з обмежено відповідальністю "ТрансКом" Ужгородська міська рада надала рішення VIII сесії VI скликання Ужгородської міської ради від 15.09.2011 року № 250 "Про створення комунального підприємства"; статут Комунального підприємства "Ужгородпарквідео". Щодо решти запитуваної позивачем інформації міська рада інформувала, що у зазначений період рішень щодо фінансування діяльності та майна Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" не приймалось.

Адвокатським запитом від 01.06.2020 року представник позивача просив Ужгородську міську раду надати йому копію рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 206 від 12.07.2017 року та копії рішень, які приймались на його виконання; інформацію про стан виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 9007/900/15.

Виконавчий комітет Ужгородської міської ради у відповідь на адвокатський запит представника позивача надав інформацію про те, що 19.02.2015 року Ужгородською міською радою було прийнято рішення № 1649 "Про ліквідацію комунального підприємства "Ужгородпарквідео". Із покликанням на положення п. 9 Постанови КМУ 28 лютого 2002 року № 228 "Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ" міська рада зазначила, що одержувач бюджетних коштів використовує бюджетні кошти відповідно до вимог бюджетного законодавства на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань. Одержувачем не може бути суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яку визнано в установленому порядку банкрутом, стосовно якої порушено справу про банкрутство чи яка перебуває в стадії ліквідації, крім вугледобувних підприємств, щодо яких введено процедуру розпорядження майном. Нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням. Наведена обставина, за переконанням міської ради, унеможливила реалізацію рішення виконавчого комітету 12.07.2017 року № 206, оскільки фінансова допомога передбачена виключно діючим комунальним підприємствам шляхом поповнення статутного капіталу або ж у вигляді дотації на покриття збитків за попередні періоди. У зв`язку з цим, жодних рішень на виконання рішення виконавчого комітету 12.07.2017 року № 206 не приймалося.

При цьому, виконавчий комітет Ужгородської міської ради у наведеній відповіді на адвокатський запит також зазначив, що Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео" засноване на власності територіальної громади міста і є майном Ужгородської міської ради та підпорядковане Департаменту міського господарства. Положення статуту комунального підприємства виключають обов`язок власник та уповноваженого власника нести відповідальність за зобов`язаннями підприємства, а тому, у департаменті міського господарства відсутня інформація про стан виконання судового рішення - ухвали Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/900/15 від 25.09.2015 року.

Здійснивши аналіз наданих Ужгородською міською радою та її виконкомом у відповідь на адвокатські запити документів та інформації, позивач прийшов до висновку про те, що саме бездіяльність Ужгородської міської ради призвела до неможливості виконання боргових зобов`язань Комунальним підприємством "Ужгородпарквідео", оскільки міська рада здійснила фактичне вилучення майна, яке було передано комунальному підприємству, а прийнявши рішення про припинення діяльності Комунального підприємства "Ужгородпарквідео", не вчинила жодних дій з метою фактичного припинення діяльності Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" з наданням можливості кредиторам пред`явити вимоги до правонаступника Комунального підприємства "Ужгородпарквідео".

Наведена обставина і стала підставою звернення позивача до суду із позовними вимогами про визнання незаконною бездіяльності Ужгородської міської ради, яка полягає у нездійсненні заходів щодо фінансування КП "Ужгородпарквідео" з метою виконання судового рішення - ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15 та стягнення з Ужгородської міської ради заборгованості за грошовими зобов`язаннями КП "Ужгородпарквідео" в розмірі 56 423 грн. 06 коп. згідно ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Комунальне підприємство Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" створене на підставі рішення Ужгородської міської ради № 250 від 15.09.2011 року, а засновником комунального підприємства, на яке покладено обов`язок підготовки установчих документів та їх реєстрації, виступило Управління майном міста.

За положеннями статуту, Комунальне підприємство Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" засноване на власності територіальної громади міста (комунальній власності) і є майном Ужгородської міської ради та підпорядковане Управлінню майном міста і підконтрольне Головному управлінню міського господарства.

Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника та уповноваженого власника. Власник та уповноважений власник не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства (п. 3.4. Статуту).

На підставі п. 4.2. Статуту майно підприємства є власністю територіальної громади міста (комунальною власністю) і закріплюється за підприємством на праві повного господарського відання.

Підтверджені матеріалами справи обставини наявності укладених між Товариством з обмежено відповідальністю "ТрансКом" та Комунальним підприємством Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" договорів про надання послуг, свідчать про виникнення між ними майново - господарських зобов`язань, в силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, на підставі вказаних правових положень Комунальне підприємство Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео", отримавши послуги від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТрансКом", зобов`язане було оплатити такі послуги у встановлені договорами строки.

Однак, невиконання Комунальним підприємством Ужгородської міської ради "Ужгородпарквідео" взятих на себе згідно укладених договорів зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати наданих послуг стало підставою звернення позивача до суду із позовними вимогами, в ході судового розгляду яких і була затверджена судом укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю „ТрансКом", Комунальним підприємством Ужгородської міської ради „Ужгородпарквідео" та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради мирова угода від 25.09.2015 року, умови якої Комунальним підприємством Ужгородської міської ради „Ужгородпарквідео" станом на день розгляду даної справи також не виконані.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюються компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюються органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначаються відповідною місцевою радою.

Згідно зі статутом, Комунальне підприємство Ужгородської міської ради „Ужгородпарквідео" є комунальним підприємством, яке утворене Ужгородською міською радою, майно підприємства є комунальною власністю та закріплюється за ним на праві повного господарського відання.

Право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користуються і розпоряджаться майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ст. 136 Господарського кодексу України).

На підставі ч. 10 ст. 78 Господарського кодексу особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Як встановлюють положення ч. ч. 2, 3 ст. 76 Господарського кодексу, казенне підприємство створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. У рішенні про створення казенного підприємства визначаються обсяг і характер основної діяльності підприємства, а також орган, до сфери управління якого входить підприємство, що створюється. Реорганізація і ліквідація казенного підприємства проводяться відповідно до вимог цього Кодексу за рішенням органу, до компетенції якого належить створення даного підприємства. Майно казенного підприємства закріплюється за ним на праві оперативного управління.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського кодексу України орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, здійснює контроль за використанням та збереженням належного підприємству майна, і має право вилучити у казенного підприємства майно, яке не використовується або використовується не за призначенням, та розпорядитися ним у межах своїх повноважень.

3гідно з приписами ч. 7 ст. 77 Господарського кодексу України казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства.

З матеріалів даної справи вбачається, що 27.12.2013 року Виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення № 468, яким вирішив, з метою покращення розрахунків з бюджетом, фінансовому управлінню міської ради передбачити при формуванні бюджету міста на 2014 рік бюджетні асигнування на поповнення статутних коштів Комунальному підприємству "Ужгородпарквідео" в розмірі 71 076 грн. 90 коп., з подальшим винесенням питання на розгляд сесії Ужгородської міської ради. До даного рішення додана інформаційна довідка про фінансово - господарський стан Комунального підприємства "Ужгородпарквідео", з якої вбачається, що фінансово - господарський стан Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" станом на 01.10.2013 року характеризується такими основними показниками: дохід від реалізації продукції - 0,0 тис. грн.; витрати підприємства - 111,6 тис. грн.; дебіторська заборгованість - 0,0 тис. грн.; кредиторська заборгованість - 293,5 тис. грн., з них: бюджет - 62,3 тис. грн., Пенсійний фонд - 62,9 тис. грн.

Довідка також містить інформацію про те, що здійснювати свою діяльність "Ужгородпарквідео" не має змоги через незавершеність роботи щодо облаштування місць для паркування.

05.12.2014 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення № 466 "Про фінансово-господарську діяльність КП "Ужгородпарквідео", яким вирішено рекомендувати міській раді припинити діяльність Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" шляхом його ліквідації.

З врахуванням рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.12.2014 року, 19.12.2014 року Ужгородська міська рада прийняла рішення № 548, яким вирішила: Департаменту міського господарства прийняти у комунальну власність територіальної громади міста Ужгород необоротні активи Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" згідно з додатком на загальну суму 650 874 грн 84 коп.

В подальшому, згідно рішення № 1644 від 19.02.2015 року Ужгородська міська рада вирішила зменшити розмір статутного капіталу КП "Ужгородпарквідео" на суму 650 874 грн. 84 коп.

Наступним рішенням № 1649 від 19.02.2015 року Ужгородська міська рада вирішила ліквідувати Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео".

Рішенням Ужгородської міської ради № 1840 від 16.10.2015 року вирішено внести зміни до програми виконання судових рішень, зокрема, ухвали Господарського суду Закарпатської області по справі № 907/900/15, визначено потребу коштів для Департаменту міського господарства на суму 79 255 грн.

Рішенням Ужгородської міської ради № 100 від 04.02.2016 року "Про припинення діяльності окремих комунальних підприємств" вирішено, зокрема, припинити шляхом приєднання до комунального підприємства "Уж-світло" діяльність КП "Ужгородпарквідео".

Проте, як вбачається із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на день розгляду спору Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео" не ліквідовано.

Таким чином, із вищенаведених рішень Ужгородської міської ради вбачається, що саме Ужгородською міською радою прийнято ряд рішень щодо майна, яке було передано Комунальному підприємству "Ужгородпарквідео", а також щодо діяльності цього підприємства, зокрема, щодо його ліквідації, які мають наслідком неможливість виконання останнім умов мирової угоди у справі № 907/900/15 ні в добровільному порядку, ні в примусовому порядку, ні в порядку задоволення кредиторських вимог до боржника чи вимог до правонаступника.

На підставі ст. 16 Цивільного кодексу України права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно правової позиції Великої Палата Верховного Суду, якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема, щодо права на отримання коштів за надані нею послуги, підтвердженого в тому числі і ухвалою Господарського суду закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Позовні вимоги у цій справі про визнання неправомірними дій (бездіяльності) органу місцевого самоврядування та стягнення з органу місцевого самоврядування заборгованості за грошовими зобов`язаннями КП "Ужгородпарквідео" в розмірі 56 423 грн. 06 коп. згідно ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15 нерозривно пов`язані між собою й від вирішення однієї з них залежить вирішення іншої.

При цьому, умовою покладення субсидіарної відповідальності на орган місцевого самоврядування за змістом ч. 7 ст. 77 Господарського кодексу України та ч. 10 ст. 78 Господарського кодексу є недостатність коштів, які є у розпорядженні комунального підприємства.

Комунальне підприємство "Ужгородпарквідео" невиконання умов мирової угоди у справі № 907/900/15 пояснює якраз відсутністю коштів, доходів чи майна, за рахунок яких воно могло б виконати взяті на себе зобов`язання.

На підставі п. 4 ст. 11 Господарського процесуального Кодексу України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За прецедентною практикою Європейського суду, держава може нести відповідальність за борги свого державного підприємства, навіть якщо компанія є окремою юридичною особою, за умови, що вона не користуються достатньою інституційною та функціональною незалежністю від держави, щоб звільнити останню від її відповідальності за Конвенцією (рішення від 30.11.2004 року у справі "Михайленки та інші проти України", п. 45; рішення від 03.04.2007 року у справі "Кооперативу Агрікола Слобозія - Ханесей проти Молдови", п. п. 18,19, рішення від 08.04.2010 року у справі "Єршова проти Російської Федерації", п. п. 54-63.

Ключовими критеріями, використаними у вищезазначених справах для визначення того, чи дійсно держава була відповідальна за такі борги, були наступні: правовий статус компанії (за публічним чи приватним правом); характер її діяльності (державні функції або звичайний комерційний бізнес); контекст її функціонування (наприклад, монополія або в значній мірі регульований бізнес); її інституційна незалежність (частка державної власності); та її функціональна незалежність (ступінь державного нагляду і контролю). У справі "Михайленки та інші проти Украйни", де боржником була будівельна компанія в зоні відчуження Чорнобиль, Суд визнав державу відповідальною за борги компанії, у якій держава була власником або акціонером.

При цьому, Європейським судом висловлена позиція щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства у пункті 62 рішення у справі "Єршова проти Російської Федерації" та зазначено, що враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, суд дійшов висновку про те, що підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади. Отже, незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 5023/4388/12.

З врахуванням вищевикладених обставин в сукупності, приймаючи до уваги статус майна Комунального підприємства "Ужгородпарквідео", а саме те, що воно є комунальним майном, враховуючи, що управління ним здійснює виключно Ужгородська міська рада, яка не вчиняє жодних дій, які би мали наслідком виконання Комунальним підприємством "Ужгородпарквідео" судового рішення - ухвали Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/900/15, її бездіяльність є незаконною.

Як наслідок, враховуючи незаконність бездіяльності Ужгородської міської ради щодо нездійснення заходів з фінансування Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" з метою виконання судового рішення - ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15, суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення на Ужгородську міську раду субсидіарної відповідальності та стягнення з неї заборгованості за грошовими зобов`язаннями Комунального підприємства "Ужгородпарквідео" в розмірі 56 423 грн. 06 коп. згідно ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15.

Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не подав. Заперечення відповідача проти заявлених у даній справі позовних вимог спростовуються вищенаведеними положеннями національного та міжнародного законодавства.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 4 204 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати незаконною бездіяльність Ужгородської міської ради, яка полягає у нездійсненні заходів щодо фінансування КП "Ужгородпарквідео" з метою виконання судового рішення - ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15.

3. Стягнути з Ужгородської міської ради, 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 33868924) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТрансКом", 88000, м. Ужгород, площа Театральна, 9 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 33868924) суму 56 423 (П`ятдесят шість тисяч чотириста двадцять три гривні) грн. 06 коп. заборгованості згідно ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015 року у справі № 907/900/15, а також суму 4 204 (Чотири тисячі двісті чотири гривні) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення складено та підписано 01.03.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.