ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/2783/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків» Національної академії аграрних наук України

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області

прo визнання незаконним та скасування наказу

Суддя А.Ю. Кошик

За участю секретаря судового засідання Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Агудалічев О.О.

відповідача: Горбатюк І.М.

третьої особи: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків» Національної академії аграрних наук України (надалі позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (надалі відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області (надалі третя особа) прo визнання незаконним та скасування наказу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.09.2020 року відкрито провадження у справі № 911/2783/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.11.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 06.10.2020 року подано заяви б/н від 05.10.2020 року про вступ в справу в якості третіх осіб.

До канцелярії Господарського суду Київської області 01.11.2020 року представником позивача подано клопотання б/н від 30.11.2020 року про долучення доказів до матеріалів справи.

До канцелярії Господарського суду Київської області 12.11.2020 року представником позивача подано заяву б/н від 12.11.2020 року про перенесення засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2020 року підготовче засідання у справі № 911/2783/20 перенесено на 01.12.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 30.11.2020 року представником третьої особи подано відзив на позовну заяву б/н б/д.

Ухвалою Господарського суду Київської області 01.12.2020 року продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 15.12.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 01.12.2020 року представником третьої особи подано клопотання б/н б/д про закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 15.12.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, подав відзив на позовну заяву б/н б/д.

Судом відхилено заяви б/н від 05.10.2020 року про вступ в справу в якості третіх осіб та клопотання представника третьої особи б/н б/д про закриття провадження у справі, як необґрунтовані та безпідставні.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 911/2783/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.2021 року.

У судовому засіданні 14.01.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник третьої особи клопотав про долучення додаткових письмових пояснень до матеріалів справи. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 14.01.2021 року не з`явився, у зв`язку з чим ухвалою суду від 14.01.2021 року розгляд справи відкладено на 28.01.2021 року.

В судовому засіданні 28.01.2021 розгляд справи відкладено на 09.02.2021 року.

В судовому засіданні 09.02.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував, третя особа в судове засідання не з`явилась.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 09.02.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків» Національної академії аграрних наук України (позивач) звернулось з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (відповідач), за участю третіх осіб з позовом про визнання незаконним та скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру в Київській області від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг.

16.12.2019 року Державним підприємством «Дослідне господарство «Озерна» до Головного управління Держгеокадастру в Київській області подано заяву про передачу в постійне користування земельних ділянок за кадастровими номерами :10:005:0008 (площею: 714.6820 га), :09:010:0002 (площею: 236.4848 га), 0:06:002:0011 (площею: 229.2027 га), яким підприємство користувалось на підставі Державного акта на право постійного користування загальною площею 1289,3 га.

Відповідно до листа від 13.01.2020 року № 8-10-0.221-470/2-20 за підписом заступника Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, позивачу було відмовлено в оформленні права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 0:06:002:0011, також позивач дізнався, що за зверненням Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 16.12.2019 року № 615/02-11 спірним Наказом Головного управління від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг передано Озернянській сільській раді Білоцерківського району Київської області у комунальну власність земельні ділянки с/г призначення державної власності, зокрема з кадастровими номерами :10:005:0008, :09:010:0002.

Позивач вважає Наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг протиправним та таким, що заперечує і порушує право постійного користування позивача на спірні земельні ділянки.

Підставою заперечення наявності у позивача права постійного користування наведеними в позові земельними ділянками є факт визнання недійсним в матеріалах справи Господарського суду Київської області № 910/14002/18 Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005 року, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 22.01.2003 року № 29 Дослідному господарству ім. 9 січня інституту цукрових буряків УААН (правопопереднику позивача), яким посвідчувалось відповідне право постійного користування.

Однак, як стверджує позивач, відповідний Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005 року є лише похідним правопосвідчуючим документом, в той час, як підставою виникнення права постійного користування є Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29, яке є чинним та не оскаржено і визнання недійсним Державного акту, як технічного документу, не відміняє відповідного права постійного користування, тому Головне управління Держгеокадастру у Київській області та Озернянська сільська рада Білоцерківського району Київської області передчасно вчиняють дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :10:005:0008 та :09:010:0002, безпідставно вважаючи такі земельні ділянки вільними.

Позивач пояснив, що Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29 затверджено технічну документацію щодо складання державного акта на право постійного користування землею дослідному господарству ім. 9 Січня інституту цукрових буряків УААН України (перейменовано на Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків» НААН України).

На підставі вказаного Розпорядження Дослідному господарству ім. 9 січня Інституту цукрових буряків УААН Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005 року.

Таким чином, Розпорядження Білоцерківської РДА від 22.01.2003 року №29 є актом, котрий надає ДП «ДГ Озерна» право користуватися земельними ділянками, а Державний акт лише засвідчує таке право.

Між тим, на замовлення ДП «ДГ «Озерна» в 2014 році виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж в натурі, за результатами якої земельній ділянці присвоєно три кадастрові номери :10:005:0008 (площею: 714.6820 га), :09:010:0002 (площею: 236.4848 га), :06:002:0011 (площею: 229.2027 га).

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.04.2019 року у справі № 910/14002/18, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 року, визнано недійсним Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005 року.

Водночас, позивач наголошує, що визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005 року не відміняє законності та чинності Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29, відповідні питання по суті не заявлялись та не розглядались в матеріалах справи № 910/14002/18.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що до реєстру речових прав щодо земельних ділянок за кадастровими номерами :10:005:0008 (площею: 714.6820 га), :09:010:0002 (площею: 236.4848 га), :06:002:0011 (площею: 229.2027 га) внесено зміни про те, що ділянки передані у комунальну власність.

Разом з цим, 16.12.2019 року Держаним підприємством «Дослідне господарство «Озерна» подано до Головного управління Держгеокадастру в Київській області заяву про передачу в постійне користування земельних ділянок за кадастровими номерами :10:005:0008 (площею: 714.6820 га), :09:010:0002 (площею: 236.4848 га), 0:06:002:0011 (площею: 229.2027 га), яким підприємство користувалось на підставі Державного акта на право постійного користування землею загальною площею 1289,3 га.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України- Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Основними завданнями Держгеокадастру є, крім іншого, розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (підп. 31 п. 3 вищезазначеного Положення).

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством

Відповідно до листа від 28.12.2019 року № 31-28-0.13-11149/2-19, за підписом заступника Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, за зверненням Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 16.12.2019 року № 615/02-11, наказом Головного управління від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг, передано Озернянській сільській раді Білоцерківського району Київської області у комунальну власність земельні ділянки с/г призначення державної власності, зокрема з кадастровими номерами :10:005:0008, :09:010:0002.

При цьому, звернення ДП «ДГ «Озерна» зареєстровано Головним управлінням Держгеокадастру в Київській області за вх. №8-10524/0/1-19 від 16.12.2019 року, а звернення Озернянської сільської ради за вх. №18-10676/0/1-19 від 20.12.2019 року, тобто через 4 дні після звернення державного підприємства. Проте, вже 21.12.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру в Київській області видано наказ № 10-10233/15-19-сг, яким земельні ділянки з кадастровими номерами :10:005:0008 та :09:010:0002 передано до комунальної власності Озернянської сільської ради. При цьому, 13.01.2020 року за вих. 8-10-0.221-470/2-20 на адресу ДП «ДГ «Озерна», Головним управлінням Держгеокадастру в Київській області направлено відповідь на звернення, де вказано, що земельні ділянки з кадастровими номерами :10:005:0008, :09:010:0002 передано до комунальної власності Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області у відповідності до ст.117 Земельного кодексу України.

Позивач зазначає, що відповідно до ч.2 ст.117 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств.

Згідно зі ст.116 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша статті 125 ЗК України).

Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видавався на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 у редакції, чинній на час видачі спірного державного акта).

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності чи права користування на земельну ділянку.

Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005 року видано Дослідному господарству ім.9 січня Інституту цукрових буряків УААН Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області на підставі Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 22.01.2003 року № 29, яке є чинним і не скасоване в установленому порядку.

Таким чином, позивач стверджує, що оскаржуваний Наказ Головного управління від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг, яким передано Озернянській сільській раді Білоцерківського району Київської області у комунальну власність земельні ділянки с/г призначення державної власності, зокрема з кадастровими номерами :10:005:0008, :09:010:0002 є таким, що прийнятий з порушенням норм діючого законодавства, незаконним та необгрунтованими, порушує інтереси позивача та встановлений порядок державного управління, а також посягає на встановлений порядок та основні засади регулювання відносин права власності та забезпечення безпеки сторонніх осіб у процесі використання нерухомого майна за цільовим призначенням.

У зв`язку з чим, позивач в позові просить визнати незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру в Київській області № 10-10233/15-19-сг від 21.12.2019 року.

Головне управління Держгеокадастру у відзиві проти позову заперечувало, стверджує, що спірний Наказ від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг приймався відповідно до ч.1 ст. 117 Земельного кодексу України і такий Наказ вичерпав свою дію внаслідок виконання.

Озернянською сільською радою також подано відзив на позов, в якому третя особа проти позову заперечувала, в основу своїх заперечень посилалась на факт визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ№002628 від 28.01.2005 року за рішенням суду у справі № 910/14002/18, що свідчить про втрату позивачем права на спірні земельні ділянки.

Третя особа у відзиві на позов наголошувала на відсутності у позивача права постійного користування спірними земельними ділянками, яке втрачено у зв`язку з визнанням недійсним Державного акту за рішенням суду.

Щодо чинності розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29, яким затверджено технічну документацію щодо складання державного акта на право постійного користування землею дослідному господарству ім. 9 Січня інституту цукрових буряків УААН України (перейменовано на Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків» НААН України), третя особа стверджує, що у справі № 910/14002/18 було встановлено недоліки технічної документації, що спростовує правомірність її затвердження. У зв`язку з чим, третя особа вважає, що відсутня потреба в окремому оскарженні Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29.

Судом було відхилено заяви про вступ у справу третіх осіб громадян, яким видано земельні ділянки за рахунок спірних земельних ділянок, оскільки громадяни не були учасниками відповідних правовідносин, їх права виникають з факту розпорядження спірними земельними ділянками, що породжує самостійний предмет спору.

Позивачем надано суду Акт перевірки деяких питань діяльності Головного управління Дергеокадастру у Київській області від 06.10.2020 року, яким встановлено, що реєстрація права комунальної власності на спірні земельні ділянки відбулась 19.12.2019 року, тобто до видання спірного Наказу.

Крім того, звернуто увагу, що у спірному Наказі Головного управління від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг йдеться посилання на судові рішення у справі № 910/14002/18, які не стосуються передачі земельних ділянок до комунальної власності, що стало підставою для безпідставного припинення права постійного користування позивача.

Третя особа заперечувала вищенаведений доказ, посилаючись на невідповідність викладених в ньому обставин.

Однак, відповідні питання не підлягають дослідженню в матеріалах даної справи, оскільки Акт перевірки деяких питань діяльності Головного управління Дергеокадастру у Київській області від 06.10.2020 року не є предметом судового розгляду. При цьому, наведений Акт не приймається судом, оскільки за характером спірних правовідносин не є документом, який засвідчує фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору.

Третя особа подавала клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування такого клопотання третя особа стверджує, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки предметом спору є рішення суб`єкта власних повноважень і спір належить до адміністративної юрисдикції.

Суд не погоджується з відповідними твердження третьої особи, оскільки позов подано особою, яка має приватне право щодо спірних земельних ділянок і в обґрунтування позовних вимог стверджує про його порушення спірним Наказом Головного управління від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг. Таким чином, відповідний спір стосується приватного права (речового постійного користування), яке порушується спірним Наказом Головного управління від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг. В той же час, питання щодо дій відповідача чи дотримання ним порядку прийняття спірного Наказу, тобто реалізації функцій саме суб`єкта владних повноважень, не оскаржується позивачем і не покладається в основу позовних вимог.

В ході розгляду спору судом досліджено та встановлено, що Головне управління Дергеокадастру у Київській області під час прийняття спірного Наказу від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг керувалось ст.ст. 15,117,122 Земельного кодексу України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», Положенням про Головне управління Дергеокадастру у Київській області, рішенням Господарського суду Київської області від 18.04.2019 року та постановою Північного господарського апеляційного суду від 11.12.2019 року у справі № 910/14002/18.

З огляду на зміст відзиву відповідача та відзиву третьої особи, відповідна передача земельних ділянок відбувалась на підставі та в порядку ст. 117 Земельного кодексу України із земель державної власності до земель комунальної власності, виходячи з факту відсутності у позивача прав на такі земельні ділянки, що встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 18.04.2019 року та постановою Північного господарського апеляційного суду від 11.12.2019 року у справі № 910/14002/18.

Однак, як чітко визначено ч.1 ст.123 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент набуття позивачем відповідного права постійного користування), надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

З огляду на зміст ст.125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент набуття позивачем відповідного права постійного користування), одержання користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації Державного акту, є умовою, а не підставою виникнення права постійного користування на земельну ділянку.

З огляду на зміст ст.126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент набуття позивачем відповідного права постійного користування), Державний акт є лише правопосвічувальним документом.

З огляду на норми ст.ст. 123, 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент набуття позивачем відповідного права постійного користування) в сукупності, підставою для виникнення права постійного користування земельною ділянкою є саме рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Таким чином, недійсність Державного акту свідчить лише про відсутність правопосвічувального документу, при цьому не відміняє підстав надання земельної ділянки в постійне користування, відповідно, не відміняє підстав набуття такого права.

При цьому, саме наведене Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29 є правовою підставою виникнення у позивача відповідного права постійного користування землею, яке було оформлено шляхом складення Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005 року.

Сама по собі недійсність Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005 року, що може мати місце у зв`язку з недоліками його оформлення, свідчить про відсутність правопосвідчувального документа, однак не відміняє і не скасовує відповідного права постійного користування, яке виникло не на підставі Державного акту, а на підставі відповідного рішення уповноваженого органу, яке є чинним.

Крім того, згідно з п. 1 Розділу X. Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції як на момент визнання недійсним Державного акту, так і на момент подання позову) визначено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Таким чином, позивач має чинне рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняте відповідним органом, яке підлягає виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Тобто, процедура оформлення земельних ділянок, наданих в постійне користування позивачу фактично є незавершеною і позивач має право на вчинення дій щодо завершення оформлення наданих за Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29 земельних ділянок у відповідності до діючого на даний час законодавства.

Щодо визнання судом у справі №910/14002/18 наявності в Озернянської сільської ради права на замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Озерна, вул. Перковського, 9а, таке право стосується лише частини земельної ділянки орієнтовною площею 0,54 га для обслуговування будівель закладів освіти. Відповідно, в решті спірних земельних ділянок за Озернянською сільською радою не визнавалось право на замовлення розроблення проекту землеустрою, і за умови чинності Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29, саме позивач має право на завершення оформлення земельних ділянок у відповідності до діючого на даний час законодавства.

Суд не погоджується з твердженнями третьої особи про відсутність необхідності в окремому оскарженні Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29, оскільки таке розпорядження засвідчує волевиявлення (погодження) уповноваженого у той час органу щодо надання позивачу спірних земельних ділянок, тобто правопороджуючим розпорядчим документом.

Про відсутність підстав стверджувати про припинення права постійного користування позивача також свідчить зміст ст. 141 Земельного кодексу України, яка визначає виключний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою.

Як визначено ст. 117 Земельного кодексу України, відповідна норма регулює передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи земельних ділянок комунальної власності у державну власність.

Частиною 1 ст. 117 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Частиною 2 ст. 117 Земельного кодексу України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Таким чином, враховуючи, що спірні земельні ділянки були надані в постійне користування позивачу за відповідним рішенням уповноваженого органу Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29, у відповідача були відсутні правові підстави для висновку про те, що спірні земельні ділянки не перебувають у постійному користуванні позивача, оскільки такі земельні ділянки були надані позивачу за Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року №29, яке є чинним і є підставою для завершення оформлення відповідного права в установленому чинним законодавством порядку.

Прийняття спірного Наказу Головного управління від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг свідчить про невизнання та заперечення відповідачем наявності у позивача права постійного користування спірними земельними ділянками, які тим самим відповідач та третя особа (за клопотанням якої передавались земельні ділянки) вважають вільними від будь-яких обмежень, не визнаючи існування підстав для виникнення у позивача відповідного права постійного користування.

Посилання у спірному Наказі Головного управління від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг на рішення суду у справі № 910/14002/18 є недоречним в контексті норми ст. 117 Земельного кодексу України і додатково підтверджує усвідомлення відповідачем обмежень, встановлених ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України, які безпідставно спростовуються відповідним судовим рішенням.

Таким чином, Наказ Головного управління від 21.12.2019 року № 10-10233/15-19-сг є таким, що прийнятий з порушенням ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України і свідчить про порушення прав позивача, визначених ст. 123 Земельного кодексу України та п. 1 Розділу X. Перехідних положень Земельного кодексу України, що має наслідком позбавлення позивача прав на земельні ділянки.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як визначено ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Київській області № 10-10233/15-19-сг від 21.12.2019 року є обґрунтованими та доведеними, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків» Національної академії аграрних наук України до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області прo визнання незаконним та скасування наказу задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Київській області № 10-10233/15-19-сг від 21.12.2019 року.

3. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, код 39817550) на користь Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків» Національної академії аграрних наук України (09128, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Озерна, вул. Липки, 6, код 000497673) 2 102, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повне рішення складено 04.03.2021 року