ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р. Справа№ 910/8060/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та Приватного акціонерного товариства «КИЇВ-ОДЯГ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2020

у справі №910/8060/19 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» ,

до: 1. Юридичної особи за законодавством США компанії «Юпітер Сервіс» (Jupiter Service LLC);

2. Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ)

3. Приватного акціонерного товариства «КИЇВ-ОДЯГ»

про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - АБ «Укргазбанк», Банк, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Юридичної особи за законодавством США компанії «Юпітер Сервіс» (Jupiter Service LLC) (далі - Компанія Jupiter Service LLC, відповідач-1) та державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Миронюка Тараса Руслановича (далі також - державний реєстратор Миронюк Т.Р.) про визнання протиправними та скасування рішень останнього від 28.05.2013 за реєстраційним № 2657403, від 28.05.2013 за реєстраційним № 2656572, від 29.05.2013 за реєстраційним № 2684553 та від 29.05.2013 за реєстраційним №2683877.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані рішення державного реєстратора є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки їх було прийнято на підставі неналежних документів, поданих суб`єктом, який не був наділений правом на звернення з відповідними заявами про припинення іпотек та заборон.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «КИЇВ-ОДЯГ».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 первісного відповідача - державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Миронюка Т.Р., було замінено на належного відповідача - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві (далі - ГТУЮ у місті Києві, відповідач-2).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 до участі у справі № 910/8060/19 залучено співвідповідача - Приватне акціонерне товариство «КИЇВ-ОДЯГ» (далі - ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», відповідач-3).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 у справі №910/8060/19 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що матеріальне право Банку за кредитними договорами та договорами іпотеки без оформлення заставної було фактично відновлено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/25766/13; позивачем у даній справі не було пред`явлено вимог щодо скасування записів, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі оспорюваних рішень державного реєстратора, а саме лише скасування спірних рішень державного реєстратора не призведе до реального відновлення порушених прав Банку та буде мати наслідком невиконання основного завдання судочинства.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, АБ «Укргазбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що за наслідком прийняття оспорюваних рішень державного реєстратора не скасовувались записи про іпотеку чи обтяження та не вносились записи про припинення іпотеки чи припинення обтяження; виконання оспорюваних рішень державного реєстратора здійснювалось технічною операцією (реєстраційною дією) з припинення іпотеки та припинення обтяження, інформація про яку фіксувалась в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - ДРРПНМ), а відтак, поновлення записів про іпотеки та заборони Банку чи скасування записів щодо припинення іпотек і заборон технічно та юридично було неможливо; законодавець передбачав лише можливість внесення запису про скасування державної реєстрації прав, водночас, наявність оскаржуваних рішень та факт державної реєстрації припинення іпотек та заборон позбавляла Банк права на задоволення своїх вимог за кредитними договорами, що прямо порушувало право іпотеки Банку; обраний Банком спосіб судового захисту стосується рішення суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора, тобто особи, якій державою було делеговано владні повноваження; на момент винесення рішень державним реєстратором діяла редакція ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон), яка передбачала порядок захисту права особи шляхом оскарження в судовому порядку рішення державного реєстратора, на підставі якого вносився запис, а також звернення до державного реєстратора із відповідним рішенням суду із заявою, внаслідок чого до ДРРПНМ вноситься запис про скасування державної реєстрації прав; за змістом ч. 2 ст. 26 вказаного Закону в редакції, чинній на момент подання позову, порядок захисту доповнився можливістю окремо скасувати сам запис про державну реєстрацію прав, саме як альтернативу до скасування рішення про державну реєстрацію прав, тобто ефективність обох способів судового захисту є однаковою; можливість скасування рішення державного реєстратора також підтверджується окремим порядком, встановленим ст. 37 Закону в редакції, чинній на момент подання позову; Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» статтю 26 Закону було викладено в новій редакції, яка діяла з 16.01.2020 по дату винесення оскаржуваного рішення суду, зокрема, виключено такий спосіб судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію; посилання суду в оскаржуваному рішенні на правові позиції, викладені у наведених ним постановах Верховного Суду є некоректними, оскільки такі висновки зроблені щодо норм матеріального права, нечинних на цей момент, а скасування відомостей чи їх вилучення навіть за наявності ефективності за певних умов, законом не допускається; остання практика Верховного Суду за 2020 рік підтверджує можливість, ефективність та правильність оскарження саме рішень державних реєстраторів; обраний позивачем у даній справі спосіб захисту є ефективним, відповідає обставинам спірних правовідносин, усуває в ретроспективі порушення права іпотеки Банку, а також поточну невизначеність у правовідносинах сторін щодо права власності на Адміністративний комплекс, в тому числі, підстав його набуття; захист права власності та права іпотеки Банку у інший спосіб є неможливим.

Крім того, за твердженням апелянта, незалежно від того, що питання, які стосуються кредитних правовідносин сторін спору, а саме, Банку, ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» та Компанії Jupiter Service LLC, уже вирішені у справі № 910/25766/13, це не виключає необхідності усунення порушення прав Банку оскарженими у цій справі рішеннями державного реєстратора з наведених у позові підстав; судом не було надано належної правової оцінки доводам позивача щодо підроблення документів, які стосуються діяльності Jupiter Service LLC та її "єдиного керівника" і "власника" ОСОБА_2 та "представника" ОСОБА_1; станом на момент вчинення оспорюваних рішень державного реєстратора про припинення іпотеки та заборон за договором іпотеки та договором наступної іпотеки, у заявника, який діяв, начебто, від імені Компанії Jupiter Service LLC, ОСОБА_1 не було достатнього обсягу дієздатності; Компанія Jupiterперебувала в стані адміністративного припинення з 01.11.2008, її дієздатність була обмеженою згідно з законодавством Штату Кентуккі; Компанії Jupiterне відступались вимоги за Договором іпотеки та Договором наступної іпотеки, аналогічно як і за кредитними договорами; ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 не мали до Компанії Jupiter Service LLC жодного відношення, а відповідно до відомостей з відкритого реєстру компаній Штату Кентуккі, будь-які юридично значимі дії від імені Компанії Jupiter Service LLC мали б здійснювати її зареєстровані менеджери ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також зареєстрований агент ОСОБА_6 .

Крім того, скаржник вказує на те, що в порушення ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд першої інстанції не витребував для належного вивчення оригінали документів та відмовив в поновленні строку для подання відповідного клопотання Банком від 11.06.2020, а також відмовив у задоволенні клопотання від 20.08.2020 про витребування оригіналів доказів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 поновлено АБ «Укргазбанк» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №910/8060/19, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 17.11.2020, запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу.

ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» також не погодилось з оскаржуваним рішенням суду та звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити оскаржуване рішення, виклавши його мотивувальну частину в редакції апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

На переконання відповідача-3, в задоволенні позову АБ «Укргазбанк» необхідно було відмовити, однак за інших правових підстав, а саме, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а також у зв`язку з тим, що права позивача не порушені оспорюваними рішеннями державного реєстратора, оскільки Банк уступив свої права вимоги до боржника новому кредитору - Компанії Jupiter Service LLC.

В обґрунтування скарги відповідач-3 наголошував на тому, що з моменту початку перебігу строку позовної давності за вимогами АБ «Укргазбанк» про захист своїх прав минуло більше 6 років, а посилання позивача на подання аналогічного позову раніше не є підставою вважати строк для подання позову у цій справі таким, що не є пропущеним та таким, що переривався; вказана обставина є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Також відповідач-3 вказував на те, що статус адміністративного припинення компанії, на який посилається позивач, не регламентований чинним законодавством України, а тому не може застосовуватись до правовідносин та правочинів, вчинених за законодавством України; судові рішення у справі № 910/25766/13 не містять встановлених обставин, на які посилається позивач, а є оціночними судженнями, у зв`язку з чим відповідні обставини, повинні самостійно досліджуватись та встановлюватись судом в межах даної справи; щодо Договору уступки відсутня передбачена законом підстава, що зумовлювала б визнання його недійсним та відсутнє рішення суду про визнання його недійсним; Законом не встановлено можливість застосування такого способу захисту як визнання договору неукладеним, а крім того, не передбачено право суду за власною ініціативою здійснити такий захист без заявлення відповідних позовних вимог; за наведених обставин, необхідно керуватися тим, що Договір уступки є дійсним, поки його недійсність не буде встановлена судом; судом залишено поза увагою обставини, встановлені судовими рішеннями в господарських справах № 6/711 та № 6/712, а також у адміністративній справі № 826/1709/16 стосовно того, що до державного реєстратора звернулась уповноважена особа, що діяла від імені діючого суб`єкта господарських правовідносин, що не був обмежений в цивільній дієздатності; після відступлення АБ «Укргазбанк» права вимоги до ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», Банк фактично втратив охоронюваний законом інтерес до предмета іпотеки, оскільки відступив право вимоги за забезпеченим іпотекою зобов`язанням повністю, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 поновлено ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 у справі №910/8060/19, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 17.11.2020, запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідач-3 скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу АБ «Укргазбанк», в якому просив залишити останню без задоволення з підстав, наведених у поданій ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» апеляційній скарзі.

Судове засідання призначене на 17.11.2020 не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Кравчука Г.А. з 16.11.2020.

На підставі службової записки секретаря судової палати та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/623/20 від 08.12.2020 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Кравчука Г.А. на лікарняному з 16.11.2020, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/8060/19.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та Витягів з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 08.12.2020 апеляційну скаргу у справі №910/8060/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 апеляційні скарги АБ «Укргазбанк» та ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 у справі №910/8060/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г., спільний розгляд апеляційних скарг призначено на 20.01.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 у розгляді справи №910/8060/19 оголошено перерву на 03.02.2021.

03.02.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшли: від відповідача-3 - доповнення до апеляційної скарги, від позивача - письмові пояснення щодо наявних в матеріалах справи доказів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за приписами ч.ч. 1-2 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Статтею 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» подало вищевказані доповнення до апеляційної скарги поза межами строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про залишення їх без розгляду в порядку ч.2 ст.207 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 залучено в якості правонаступника відповідача-2 - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), оголошено у розгляді справи №910/8060/19 перерву до 17.02.2021.

04.02.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача-3 надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких останній наголошував на відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у розгляді справи оголошено перерву на 03.03.2021.

03.03.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача-3 надійшло клопотання про оголошення у розгляді справи перерви, в якому останній просив призначити розгляд справи на іншу дату, достатню для здійснення перекладу ухвали про призначення справи до розгляду на англійську мову та направлення її засобом поштового зв`язку на адресу реєстрації Юридичної особи за законодавством США компанії «Юпітер Сервіс» (Jupiter Service LLC).

У судове засідання 03.03.2021 відповідач-1 та відповідач-3 не з`явились, своїх уповноважених представників не направили, про місце, день та час розгляду даної справи повідомлялися належним чином.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача-1 та відповідача-2, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що останні не повідомили про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, а також те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування їх додаткових пояснень, з огляду на встановлені ст. 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

При цьому, поставивши на обговорення клопотання відповідача-3 про оголошення у розгляді справи перерви, порадившись, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на те, що усі ухвали Північного апеляційного господарського суду про призначення судових засідань були направлені на повідомлені суду юридичну та фактичну адреси для листування Компанії Jupiter Service LLC, однак, не отримані останнім та повернені на адресу суду у зв`язку з неможливістю їх вручення, що свідчить про недоцільність повторного направлення таких ухвал з перекладом на англійську мову.

Представники позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги АБ «Укргазбанк» підтримали, проти вимог апеляційної скарги ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» заперечили.

Представник відповідача-2 вимоги апеляційної скарги АБ «Укргазбанк» не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Щодо апеляційної скарги ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» представник відповідача-2 поклався на розсуд суду.

03.03.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга АБ «Укргазбанк» підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.10.2008 між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є АБ «Укргазбанк» (у тексті договору - Банк) та Відкритим акціонерним товариством «КИЇВ-ОДЯГ», правонаступником якого є ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» (у тексті договору - позичальник) було укладено кредитний договір № 82, за умовами якого (з урахуванням внесених в подальшому змін та доповнень на підставі угод про внесення змін та доповнень від 27.10.2008 № 1, від 31.12.2008 № 2, від 21.01.2009 № 3, від 23.02.2009 № 4) Банк надав позичальнику кредит в сумі 86 851 700,00 грн.

25.02.2009 між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є АБ «Укргазбанк» (у тексті договору - Банк) та Відкритим акціонерним товариством «КИЇВ-ОДЯГ», правонаступником якого є ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» (у тексті договору - позичальник) було укладено кредитний договір №3, за умовами якого (з урахуванням внесених в подальшому на підставі угоди від 03.03.2009 № 1 змін та доповнень) Банк надав позичальнику кредит в сумі 150 000 000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами між кредитором та позичальником було укладено договір іпотеки без оформлення заставної від 27.10.2008, посвідчений цього ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 9042 (з урахуванням договору про внесення змін та доповнень від 03.03.2009 № 1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрованого в реєстрі за №472), а також договір наступної іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009, посвідчений цього ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 449 (з урахуванням договору про внесення змін та доповнень від 03.03.2009 № 1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 473).

За змістом вказаних іпотечних договорів ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» передало в іпотеку Банку нерухоме майно - адміністративно-виробничий комплекс загальною площею 20 732,5 м2, розташований за адресою: місто Київ, вулиця Куренівська, 2-Б (далі - Адміністративний комплекс).

Вказані обставини також встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №910/25766/13, залишеному без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016, а крім того, визнаються сторонами у даній справі, у зв`язку з чим, в силу приписів ч.ч. 1, 4 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

Як зазначає позивач, у травні 2013 року представник Компанії Jupiter Service LLC звернувся до Реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо обтяження речового права) про припинення іпотеки за реєстраційними номерами: № 1323806 та № 1323697, а також із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо обтяження речового права) - заборона на нерухоме майно, за реєстраційними номерами: № 223760 та №1323643, щодо припинення заборони на нерухоме майно - Адміністративний комплекс.

До зазначених заяв, відповідно до карток їх прийому, було додано наступні документи: лист від 22.05.2013 (видавник: ОСОБА_23); довіреність від 04.04.2011 (видавник: Джупітер Ел Ел Сі); паспорт громадянина Вірменії; картку фізичної особи-платника податків, видану 16.03.2010; Статут Компанії Jupiter Service LLC від 24.05.2013; рішення Компанії Jupiter Service LLC від 16.02.2006; договір відступлення права вимоги від 01.04. 2009, укладений між ВАТ «Укргазбанк» та Компанією Jupiter Service LLC; кредитний договір від 01.10.2008 №82; лист-вимога ВАТ «Укргазбанк» від 14.09.2009 № 241021/3311.

За результатами розгляду вищенаведених заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві Миронюком Т.Р. прийнято наступні рішення:

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним №2683877, яким припинено обтяження (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна - Адміністративний комплекс на підставі договору іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 449;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним № 2684553, яким припинено інше речове право (іпотеку) АБ «Укргазбанк» на Адміністративний комплекс на підставі договору наступної іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 449;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним №2657403, яким припинено інше речове право (іпотеку) АБ «Укргазбанк» на Адміністративний комплекс на підставі договору іпотеки без оформлення заставної від 27.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Заєць І.О. за реєстровим № 9042;

- прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним № 2656572, яким припинено обтяження (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна - Адміністративний комплекс на підставі договору іпотеки без оформлення заставної від 27.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 9042 (далі разом - оспорювані рішення).

За твердженням позивача, Банк не укладав з Компанією Jupiter Service LLC жодних договорів про відступлення прав вимоги за кредитними договорами та не відступав на користь цієї юридичної особи прав іпотекодержателя за вищенаведеними договорами іпотеки, у зв`язку з чим вказані документи не могли бути підставою для припинення іпотек та заборон відчуження нерухомого майна з огляду на подання їх особою, яка не була обтяжувачем цієї нерухомості.

Посилаючись на вказані обставини, вважаючи зазначені рішення державного реєстратора протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки їх було прийнято на підставі неналежних документів, поданих суб`єктом, який не був наділений правом на звернення з відповідними заявами про припинення іпотек та заборон, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги позивача вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

При цьому, ч. 1 ст. 8 вказаного Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З урахування приписів статті 4 ГПК України, наведені приписи законодавства визначають об`єктом захисту, у тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частина 1 статті 4 Закону України «Про іпотеку»).

Частинами 1, 2 статті 182 ЦК України також визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 5 частини 1 наведеної статті Закону обтяженням є заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення ДРРПНМ у процесі проведення таких реєстраційних дій (ч. 1 ст. 12 Закону).

Разом з тим, державній реєстрації підлягає заявлене право, реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема, за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Натомість, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки ані державний реєстратор Реєстраційної служби Управління Миронюк Т.Р., приймаючи оскаржувані рішення, ані Компанія Jupiter Service LLC, як заявник таких реєстраційних дій, не мали публічно-правових відносин саме з позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно, якими було припинено інші речові права (іпотеку) АБ «Укргазбанк» та припинено обтяження (заборони на нерухоме майно) щодо нерухомого майна - адміністративно-виробничого комплексу, загальною площею 20732,50 кв.м, розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Куренівська, 2-Б.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що даний спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме, є спором позивача та Компанії Jupiter Service LLC щодо речових прав на спірну нерухомість.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та від 02.10.2018 у справі №911/488/18, відповідно до яких спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у ДРРПНМ є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Разом з тим, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту у даній справі та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки матеріальне право Банку за вищезазначеними кредитними договорами, а також договором іпотеки від 27.10.2008 без оформлення заставної та договором наступної іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009 було фактично відновлено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/25766/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016, а також зважаючи на те, що позивачем у даній справі не було пред`явлено вимог щодо скасування записів, внесених до ДРРПНМ на підставі оспорюваних рішень державного реєстратора, а також беручи до уваги, що саме лише скасування спірних рішень державного реєстратора не призведе до реального відновлення порушених прав Банку та буде мати наслідком невиконання основного завдання судочинства.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такою позицією місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Крім того Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Приписами ч. 2 ст. 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час звернення з позовом у даній справі) було унормовано порядок внесення записів до ДРРПНМ, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до ДРРПНМ вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в ДРРПНМ, запис про державну реєстрацію прав вноситься до ДРРПНМ та скасовується.

Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі, на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, а відтак, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що позивачем у даній справі не було пред`явлено вимог щодо скасування записів, внесених до ДРРПНМ на підставі оспорюваних рішень державного реєстратора.

Колегія суддів також зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Поряд з викладеним слід зазначити про те, що зважаючи на істотну зміну з 16.01.2020 і на час ухвалення оскаржуваного судового рішення матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для врахування при вирішенні спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 04.09.2018 у справі №915/127/18 і від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, на які посилається в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції щодо застосування норми частини 2 статті 26 Закону України № 1952 в редакції, яка вже втратила свою чинність, оскільки через наведену зміну законодавства має місце неоднакове правове регулювання відносин (різні редакції статті 26 Закону України № 1952), що виключає подібність правовідносин у наведених справах з правовідносинами у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 № 910/10963/19.

Крім того, у спірному випадку державний реєстратор Реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві Миронюк Т.Р. прийняв саме рішення про державну реєстрацію прав - рішення про припинення іпотек та заборон від 28.05.2013 за реєстраційним № 2657403, від 28.05.2013 за реєстраційним № 2656572, від 29.05.2013 за реєстраційним № 2684553 та від 29.05.2013 за реєстраційним № 2683877, на підставі якого в подальшому до ДРРПНМ було внесено відповідні відомості.

Як встановлено колегією суддів, на даний час в ДРРПНМ реєстраційні дії державного реєстратора Реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві Миронюка Т.Р., якими останній здійснював державну реєстрацію припинення іпотек та обтяжень, скасовані, про що внесені відповідні зміни до записів про іпотеки та обтяження.

Водночас, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2019 у справі №826/1709/16 за адміністративним позовом АБ «Укргазбанк» до ГТУЮ у м. Києві, треті особи: юридична особа за законодавством США компанія «Юпітер Сервіс», ПАТ «КИЇВ-ОДЯГ» про визнання протиправними та скасування рішень, на підставі якого було відновлено речові права Банку та внесені вказані зміни, скасовані.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що оскаржувані у даній справі рішення державного реєстратора вичерпали свою дію, а єдиним ефективним способом захисту прав Банку може бути скасування запису про речове право, є помилковими.

Дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, колегія суддів також дійшла висновку про порушення прав Банку оспорюваними рішеннями державного реєстратора з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2011 у справі №6/711 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3 від 25.02.2009, укладеним між Банком та ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2011, в задоволенні позову Банку відмовлено повністю.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.06.2011 у справі №6/712 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 82 від 01.10.2008, укладеним між Банком та ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2011, в задоволенні позову Банку відмовлено повністю.

Як вбачається зі змісту вказаних судових рішень, підставою для відмови в задоволенні позовів Банку була та обставина, що останній вибув із господарського зобов`язання за кредитним договором № 82 від 01.10.2008 та кредитним договором № 3 від 25.02.2009, внаслідок відступлення прав та обов`язків за договором уступки прав вимоги від 01.04.2009 (далі - Договір уступки).

Водночас, розгляд обох наведених справ здійснювався без залучення ймовірної сторони Договору уступки - Компанії Jupiter Service LLC, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що в розумінні ч. 2 ст. 35 ГПК України (яка діяла на момент прийняття вказаних вище судових рішень) рішення у справі №6/711 та № 6/712 не мали жодного юридичного значення у відношенні до Компанії «Юпітер Сервіс».

За таких обставин, Банк звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про солідарне стягнення з Компанії Jupiter Service LLC та Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Г.Л. Груп» суми в розмірі 242 993 569,10 грн, що є платою за уступку вимог за Договором уступки. При цьому, розгляд справи №910/25766/13 здійснювався із залученням третьої особи - ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», а також за участі Прокуратури міста Києва.

За результатом розгляду справи №910/25766/13 рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 визнано недійсним Договір поруки, укладений 10.09.2009 між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Р.Г.Л. Груп», в задоволенні позовних вимог Банку відмовлено в повному обсязі.

Під час розгляду справи № 910/25766/13 судом встановлено, що Договір уступки є неукладеним, внаслідок чого Господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати припиненими правовідносини за кредитним договором № 82 від 01.10.2008 та кредитним договором № 3 від 25.02.2009, кредитором за якими є Банк, а боржником ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ».

Разом з цим, як встановлено судом у зазначеному рішенні, з наданої на виконання вимог ухвал суду Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум» інформації вбачається, що інвестиційний рахунок Компанії Jupiter Service LLC» № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «Преміум», МФО 339555, був відкритий лише 30.03.2010 на підставі заяви повіреного Компанії «Юпітер Сервіс» ОСОБА_1 про відкриття поточного рахунку від 30.03.2010. Виходячи з наведених документів, вбачається, що лист Компанії Jupiter Service LLC, в якому було визначено номер рахунку для сплати третьою особою ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» коштів в якості погашення заборгованості за кредитним договором № 82 від 01.10.2008 та кредитним договором № 3 від 25.02.2009 (№9798) було отримано ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» раніше ніж відкрито сам рахунок. Наведене достеменно свідчить про підробку такого листа в частині дати його направлення/отримання.

Крім того, місцевим господарським судом у справі № 910/25766/13 встановлено наступні обставини:

- ініціювання ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» укладення додаткової угоди до кредитного договору № 3 від 25.02.2009 про зменшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що підтверджується заявою представника ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» про зміну предмету позову у справі №37/110 від 29.11.2010, листом ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» від 20.09.2010, направленим на адресу Банку з пропозицією укласти відповідну додаткову угоду (в той час, як у квітні 2010 року на користь «нового кредитора» вже було сплачено 120 000 000,00 грн);

- листування ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» з Банком щодо вирішення питання погашення заборгованості за кредитним договором № 82 від 01.10.2008 та кредитним договором № 3 від 25.02.2009 (листи №11/9-27-17 від 07.09.2010, №11/9-27-26 від 27.09.2010), при цьому, з його пояснень вбачається, що з березня 2010 року ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» було обізнано про заміну кредитора, а з квітня 2010 року почало здійснювати виплату коштів на користь «нового кредитора» (Компанії Jupiter Service LLC);

- відображення ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» в фінансовій звітності за 2010 та 2011 роки існування у нього станом 01.01.2011 зобов`язання за кредитами банків у розмірі 236 852 тис. грн, що відповідає розміру наданих Банком за кредитним договором № 82 від 01.10.2008 та кредитним договором № 3 від 25.02.2009 кредитних коштів третій особі ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», хоча згідно наданих останнім платіжних доручень вбачається, що сплата коштів на користь Компанії Jupiter Service LLC в якості погашення, нібито, відступленого Банком права вимоги була здійснена у період з квітня по грудень 2010 року. Тобто, посадові особи ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» внесли до фінансової звітності відомості про наявність зобов`язань перед кредитними установами.

Наведене, як зазначає місцевий господарський суд у рішенні по справі № 910/25766/13, свідчить про те, що протягом 2010 року ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» ініціювало перед Банком вирішення питання щодо погашення його заборгованості по поверненню кредитних коштів за кредитним договором № 82 від 01.10.2008 та кредитним договором № 3 від 25.02.2009, одночасно (протягом квітня-грудня 2010 року) здійснюючи перерахування грошових коштів на користь Компанії Jupiter Service LLC, нібито, на підставі Договору уступки та повідомлення Компанії Jupiter Service LLC про купівлю-продаж вимоги, отриманого ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» 12.03.2010, з визначенням номеру рахунку, який було відкрито лише 30.03.2010.

Вказане рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №910/25766/13 було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016.

Додатково Київським апеляційним господарським судом у постанові від 02.03.2016 у справі № 910/25766/13 зазначено, що Договір уступки зі сторони Компанії Jupiter Service LLC був підписаний ОСОБА_7 , який діяв на підставі довіреності від 04.06.2006. Як вбачається із матеріалів справи №910/25766/13, довіреність від 04.06.2006 підписана директором Компанії Jupiter Service LLC Анатолієм Кіржнерем. Проте, як встановлено колегією суддів у справі № 910/25766/13, з наданих відомостей державного реєстру штату Кентуккі вбачається, що директорами Компанії Jupiter Service LLC були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_10 був директором Компанії Jupiter Service LLC сторони суду не надали. Також колегією суддів у справі № 910/25766/13, встановлюючи обставину неукладеності Договору уступки враховано, що Компанія Jupiter Service LLC з 01.11.2008 є ліквідованою в адміністративному порядку та не має належної правосуб`єктності.

Проаналізувавши докази, наявні в матеріалах справи № 910/8060/19, доводи сторін спору з приводу обставин, наведених та встановлених судами у справі № 910/25766/13, а також враховуючи склад учасників зазначених справ, колегія суддів не вбачає підстав для спростування обставин, встановлених у рішеннях суду у справі № 910/25766/13, які набрали законної сили, в тому числі щодо неукладеності Договору уступки, а також непогашення зобов`язань за кредитним договором № 82 від 01.10.2008 та кредитним договором № 3 від 25.02.2009 перед Банком.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що на підтвердження обставин відступлення права вимоги відповідач-3 надав, серед іншого, копії наступних документів: Договору уступки, Генерального доручення компанії Jupiter Service LLC від 28.11.2001, Договору Компанії Jupiter Service LLC від 01.08.2003, Протоколу Зборів учасників Компанії Jupiter Service LLC від 15.02.2006, Протоколу Зборів учасників Компанії Jupiter Service LLC від 16.02.2006, Свідоцтва про участь Компанії Jupiter Service LLC від 16.02.2006, довіреності від 04.06.2006 від імені Компанії Jupiter Service LLC, повідомлення про купівлю-продаж права вимоги від 12.03.2010 (а.с. 19-43, т. 5).

В контексті встановлених обставин у справі № 910/25766/13, які звільняються від доказування згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України у відношенні до Банку, ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» та Компанії Jupiter Service LLC, а також враховуючи, що вони не оспорюються іншими учасниками провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

22.12.2003 в Україні набрала чинність Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, сторонами якої є, зокрема, Сполучені Штати Америки, Республіка Кіпр, Російська Федерація.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Однак, вказана Конвенція не поширюється: a) на документи, складені дипломатичними або консульськими агентами; b) на адміністративні документи, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій.

Статтею 2 Конвенції передбачено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції встановлено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Таким чином, документи, які видані на території Сполучених Штатів Америки (в т.ч. Штату Кентуккі ), Республіки Кіпр, а також інших держав учасників Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, для пред`явлення на території України повинні бути скріплені апостилем.

Колегія суддів, дослідивши протокол Зборів учасників Компанії Jupiter Service LLC від 15.02.2006, протокол Зборів учасників Компанії Jupiter Service LLC від 16.02.2006, а також свідоцтво про участь Компанії Jupiter Service LLC від 16.02.2006, погоджується з доводами позивача про те, що такі документи не є достовірними в розумінні ст. 78 ГПК України та не можуть підтверджувати обставини, викладені у їх змісті, оскільки не містять апостилю відповідно до вимог Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Також колегія суддів погоджується з доводами позивача, що встановити осіб, а також їх представників, які підписували протокол Зборів учасників Компанії Jupiter Service LLC від 15.02.2006 та відчужували 100% частки на користь громадянина Російської Федерації ОСОБА_12 , неможливо.

Крім того, дослідивши матеріали реєстраційної справи, надані Секретарем Штату Кентуккі, а також актуальні відомості, надані з реєстру компаній Штату Кентуккі на запит позивача станом на момент розгляду даної справи, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до Установчого договору Компанії Jupiter Service LLC від 30.05.2001 (а.с 52, т. 1), компанія створена та зареєстрована в реєстрі Штату Кентуккі 06.06.2001. Її управління відповідно до цього договору здійснюють менеджери. Засновниками компанії та її первісними менеджерами були громадяни Республіки Кіпр (м. Нікосія) ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) та ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ).

В реєстрі компаній Штату Кентуккі містяться відомості, подані менеджерами (керівниками) Компанії Jupiter Service LLC із зазначенням офіційної адреси, керівництва, а також іншої інформації. Поряд з цим Компанія Jupiter Service LLC неодноразово поновлювала свою діяльність за заявою керівників. Вказані обставини підтверджуються Заявою на поновлення діяльності від 8.07.2003 (а.с. 54, т. 1), річним звітом, поданим менеджером Jupiter Service LLC ОСОБА_18 до секретаря Штату Кентуккі від 08.07.2003 (а.с. 56, т. 1), Заявою на поновлення діяльності від 25.08.2006, подану менеджером ОСОБА_9 (а.с. 57, т. 1), листом аудитора про правосуб`єктності компанії від 14.11.2006, адресованим менеджеру ОСОБА_17 (а.с. 58, т. 1), Річним звітом, який поданий менеджером Компанії Jupiter Service LLC ОСОБА_17 до секретаря Штату Кентуккі від 25.08.2006 (том 1, а.с. 59), Річним звітом (в електронній формі) від 7.11.2007 з повідомленням про керівників ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , агента ОСОБА_19 за підписом адвоката Дж.Каручіо, Витягом з офіційного реєстру компаній Штату Кентуккі (а.с. 66, т. 6) тощо. З наведених відомостей колегією суддів встановлено, що зареєстрованими менеджерами (керівниками) Компанії «Юпітер Сервіс» щонайменше з 08.07.2003 та до моменту розгляду справи № 910/8060/19 є ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . В той же час належних та допустимих доказів будь-якого відношення як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_20 (ймовірного його повіреного) до Компанії Jupiter Service LLC в матеріалах справи № 910/8060/19 відсутні.

Вказані обставини також спростовуються з точки зору вірогідності згідно зі ст. 79 ГПК України, а також додатково підтверджуються висновком експерта у галузі права Штату Кентуккі (США), а саме партнера юридичної компанії Dentons Bingham Greenebaum LLP, ОСОБА_25, який, серед іншого наголошує на тому, що відповідно до § 275.190 Збірки законів Штату Кентуккі, товариство з обмеженою відповідальністю зобов`язане подавати річні звіти, в яких вказується прізвище, ім`я та адреса місця роботи кожного керівника.

Компанія Jupiter Service LLC з 01.11.2008 перебуває в статусі адміністративного припинення, є неактивною, що підтверджується офіційним витягом із реєстру компаній штату Кентуккі (а.с. 66, т. 6), а також Сертифікатом про адміністративне припинення від 01.11.2008, за підписом Секретаря Штату Кентуккі ОСОБА_24 (а.с. 60, т. 1).

За роз`ясненням партнера юридичної компанії Dentons Bingham Greenebaum LLP, ОСОБА_25, викладеними у висновку від 04.08.2020, адміністративне припинення товариства з обмеженою відповідальністю не впливає і не перешкоджає тому, що воно може виступати позивачем або відповідачем у судовому процесі, незалежно від того, чи такий процес було розпочато до процедури адміністративного припинення, чи після неї (див. § 275.300 (4)(а)-(b) Закону штату Кентуккі про товариства з обмеженою відповідальністю, який викладений у Розділі 275 Збірки законів Штату Кентуккі). Аналогічні доводи викладені позивачем із посиланням на офіційні джерела Законодавства Штату Кентуккі.

На переконання колегії суддів, наведені обставини свідчать про те, що Компанія Jupiter Service LLC не вчиняла жодних правочинів на території України, на які посилається відповідач-3, у зв`язку з чим враховує висновки судів, викладені у судових рішеннях по справі № 910/25766/13 щодо відсутності підстав вважати погашеними зобов`язання за кредитним договором № 82 від 01.10.2008 та кредитним договором № 3 від 25.02.2009.

З урахуванням вищевикладеного, місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні правильно встановлено ту обставину, що договір уступки права вимоги від 01.04.2009, з урахуванням якого державним реєстратором прийнято оспорювані рішення, є неукладеним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що станом на дату оскаржуваних у даній справі рішень державного реєстратора були відсутні підстави, передбачені ст. 17 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на дату винесення таких рішень) для припинення іпотек та заборон, у зв`язку з чим право іпотеки Банку було порушене.

Колегія суддів також погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що матеріальне право Банку за вищезазначеними кредитними договорами, а також договором іпотеки від 27.10.2008 без оформлення заставної і договором наступної іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009, було фактично відновлено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/25766/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016 у справі №826/1709/16, якою скасовані рішення державного реєстратора Реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві Миронюк Т.Р. від 28.05.2013 за реєстраційним № 2657403, від 28.05.2013 за реєстраційним № 2656572, від 29.05.2013 за реєстраційним № 2684553 та від 29.05.2013 за реєстраційним №2683877, станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом скасована.

Водночас, як правильно встановлено місцевим господарським судом, Банк набув право власності на адміністративно-виробничий комплекс загальною площею 20 732,5 м2, розташований за адресою: місто Київ, вулиця Куренівська, 2-Б в позасудовому порядку.

Відтак, дія рішень, яка фактично поновлена за наслідком завершення розгляду справи №826/1709/16 вносить невизначеність у правовідносини сторін, а також порушує майнові права Банку, гарантовані ст. 1 Протоколу 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та підлягає захисту.

За приписами ч. 2 ст. 9 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка діяла на момент прийняття оспорюваних рішень, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктом 2 частини 2 цієї ж статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.ч. 1-4, 7, 11 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред`явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред`являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка діяла на момент прийняття оскаржуваних рішень, підставами для відмови у державній реєстрації прав передбачено, зокрема, наступні випадки: із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

При цьому, положення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплюють обов`язок державного реєстратора прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень за наявності підстав для відмови в державній реєстрації.

Зміст зазначених вище правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації.

У свою чергу, рішення про державну реєстрацію обтяжень приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також за відсутності підстав для відмови у державній реєстрації.

Таким чином, для підтвердження правомірності дій державного реєстратора необхідно встановити наявність підстав для державної реєстрації припинення обтяження на об`єкт нерухомого майна, подання необхідних документів та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов`язаний подати протягом п`яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла станом на дату винесення оскаржуваних рішень, передбачено, що іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

- з інших підстав, передбачених цим Законом.

Отже, державний реєстратор Реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві Миронюк Т.Р. повинен був встановити особу заявника ( ОСОБА_21 ) та дієздатність юридичної особи, від якої останній діяв (Компанія «Юпітер Сервіс»); достовірність документів в цілому, що стосується будь-яких аспектів державної реєстрації; належність особи-заявника реєстраційної дії; підстави для припинення іпотек та заборон, передбачені ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

За результатом дослідження та аналізу копій реєстраційних справ, які містяться в матеріалах справи, колегією суддів встановлено, що приймаючи зазначені рішення державний реєстратор керувався положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент прийняття оспорюваних рішень) та п. 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703, та прийняв до розгляду копії документів, надані ОСОБА_7 , а саме:

- лист від 22.05.2013 ОСОБА_20 щодо відсутності заперечень проти зняття обтяжень та іпотек;

- довіреність від 04.04.2011, підписану ОСОБА_22 від імені Компанії «Юпітер Сервіс» на ім`я ОСОБА_20 ;

- паспорт Генріха Севіяна від 18.10.2005;

- картку фізичної особи-платника податків, видану 16.03.2010;

- договір Компанії «Юпітер Сервіс» від 01.08.2003;

- свідоцтво про державну реєстрацію Jupiter Service LLC від 30.05.2001;

- протокол Зборів учасників Компанії «Юпітер Сервіс» від 16.02.2006;

- свідоцтво про участь Компанії «Юпітер Сервіс» від 16.02.2006;

- Договір уступки;

- кредитний договір № 3 від від 25.02.2009;

- кредитний договір № 82 від 01.10.2008;

- лист-вимогу ВАТ «Укргазбанк» від 14.09.2009.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, станом на час прийняття спірних рішень реєстратора були відсутні підстави для припинення іпотек та їх заборон, встановлені ст. 17 Закону України «Про іпотеку» з огляду на те, що державним реєстратором не перевірено достовірність наданих для проведення державної реєстрації прав документів, зокрема, протокол Зборів учасників Компанії Jupiter Service LLC від 16.02.2006 та свідоцтво про участь Компанії «Юпітер Сервіс» від 16.02.2006, оскільки такі не є апостильованими, внаслідок чого неможливо перевірити достовірність підписів та печаток, які не містяться на них.

Крім того, як було зазначено вище, Договір уступки є неукладеним, а відтак, не породжує для Компанії «Юпітер Сервіс» та Банку жодних правових наслідків.

Також колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що з урахуванням встановлених обставин справи, відсутні підстави вважати, що до державного реєстратора звертався представник саме Компанії «Юпітер Сервіс».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішень державного реєстратора Реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві Миронюк Т.Р. від 28.05.2013 за реєстраційним № 2657403, від 28.05.2013 за реєстраційним № 2656572, від 29.05.2013 за реєстраційним № 2684553 та від 29.05.2013 за реєстраційним № 2683877, а також про порушення такими рішеннями майнових прав позивача.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» звернулося до місцевого господарського суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, в обґрунтування якої посилається на те, що оспорювані рішення державного реєстратора прийняті 28 та 29 травня 2013 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом у червні 2019 року, тобто з порушенням трирічного строку позовної давності, який сплив 29.05.2016.

У поданих суду апеляційної інстанції письмових поясненнях ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 29.12.2020 у справі № 909/1165/19, від 02.04.2019 у справі №902/326/16 та від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, також вказувало на те, що Банк не подав клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у відповіді на відзив, а також окремо запереченнями від 06.08.2020 на заяву ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» про застосування позовної давності Банк просив суд визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, а у задоволенні заяви ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» про застосування позовної давності - відмовити.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності Банк посилається на обставини звернення до суду у справі № 910/25766/13 із захистом саме цивільного права, що випливає із кредитних договорів, внаслідок чого лише із набранням рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/25766/13 спір про право між ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», Компанією «Юпітер Сервіс» та Банком щодо кредитних договорів №82 від 01.10.2008 та № 3 від 25.02.2009 було остаточно вирішено.

Крім того, як зазначає позивач, в подальшому Банк оскаржив рішення державного реєстратора в порядку адміністративного судочинства згідно із встановленою на той момент судовою практикою, а її зміна в ході розгляду адміністративної справи №826/1709/16 не може бути перешкодою особі в доступі до правосуддя, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши доводи відповідача-3 та позивача щодо спливу строку позовної давності, а також докази, які надані на їх підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень частини 5 статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Фінікарідов проти Кіпру» механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання поважності причин пропуску строку позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Таким чином, фактичний пропуск строку позовної давності не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки за наявності поважних причин такого пропуску, право позивача підлягає захисту у порядку, встановленому ЦК України та ГПК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 28.10.2020 у справі № 910/10963/19.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.11.2019 у справі № 911/3677/17, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

При цьому, чинне законодавство не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності, тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що подання позову з іншими матеріально-правовими підставами не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №902/326/16 та від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» із посиланням на висновки Верховного Суду від 29.12.2020 у справі №909/1165/19 щодо того, що викладення поважних причин пропуску строку позовної давності повинно здійснюватись виключно у клопотанні, оскільки ані законодавством, ані вказаними висновками Верховного Суду не обмежується право особи викласти свої доводи з цього приводу в будь-якому іншому процесуальному документів, зокрема, в запереченнях, поясненнях тощо.

Зокрема, на можливість висловити саме заперечення з цього приводу звертає увагу Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 у справі № 902/326/16, на яку посилається сам заявник.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що лише з набранням рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №910/25766/13 законної сили спір про право між ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», Компанією «Юпітер Сервіс» та Банком щодо кредитних договорів № 82 від 01.10.2008 та № 3 від 25.02.2009 було остаточно вирішено, в тому числі встановлено, що Договір уступки є таким, що не укладався.

Колегією суддів встановлено, що вказане рішення набрало законної сили лише після винесення постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 у справі №910/25766/13, а відтак, лише у березні 2016 року у позивача виникли правові підстави оскарження рішень державного реєстратора.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2016 року АБ «Укргазбанк» звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до ГТУЮ у м. Києві з вимогами про визнання протиправним та скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Миронюка Т.Р., які є предметом розгляду у даній справі.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 у справі № 826/1709/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016, вказаний адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2017 у справі № 826/1709/16 касаційну скаргу ПАТ «КИЇВ-ОДЯГ» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, скасування Вищим адміністративним судом України рішень судів попередніх інстанцій відбулося з підстав, які не були пов`язані з вирішенням питання порушення строків на подання адміністративного позову чи належної юрисдикції.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, яка діяла на час звернення з вказаним адміністративним позовом, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Отже, Банк правомірно здійснював захист свого порушеного майнового права в порядку адміністративного судочинства.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2019 у справі № 826/1709/16 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі № 826/1709/16 апеляційну скаргу АБ «Укргазбанк» задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2019 скасовано, провадження у справі за адміністративним позовом АБ «Укргазбанк» до ГТУЮ у м. Києві закрито та роз`яснено позивачеві його право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку господарського судочинства.

Як вбачається з вказаної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду, останній мотивував своє рішення з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №804/6365/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/25908/15, від 04.09.2018 у справі №823/2042/16.

Отже, на момент звернення до адміністративного суду із захистом своїх порушених прав Банком були відсутні правові висновки вищих судових інстанцій, обов`язкових для застосування судами нижчих інстанцій, які перешкоджали розглядати подібні спори саме в порядку адміністративного судочинства, про що, в свою чергу, свідчить також і позиція Вищого адміністративного суду України, викладена в ухвалі від 23.03.2017 у справі №826/1709/16.

Колегія суддів також бере до уваги, що зміни в юрисдикції цієї категорії спорів були внесені постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, в якій остання відступила від висновків, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що перешкодою для вирішення спору по суті та захисту прав Банку була зміна правових позицій щодо юрисдикції спорів у даній категорії справ.

Суд апеляційної інстанції також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.03.2020 у справі №826/10808/18, відповідно до яких зміна судової практики щодо юрисдикції справ і закриття провадження у цивільній справі не повинна бути перешкодою для доступу до суду та є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Застосовуючи наведені вище положення ЦК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, враховуючи характер спірних правовідносин, керуючись засадами здійснення господарського судочинства, з огляду на дійсне порушення прав та законних інтересів позивача, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску ним строку позовної давності на звернення з даним позовом до суду та необхідність захисту його порушеного права.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вищенаведені вимоги законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення у повному обсязі позову АБ «Укргазбанк» про визнання протиправними та скасування рішень останнього від 28.05.2013 за реєстраційним № 2657403, від 28.05.2013 за реєстраційним № 2656572, від 29.05.2013 за реєстраційним № 2684553 та від 29.05.2013 за реєстраційним №2683877.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційних скаргах та у відзивах на них, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та нез`ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга АБ «Укргазбанк» є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 у справі №910/8060/19 - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову повністю.

Разом з тим, апеляційну скаргу ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ» суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованою з підстав, викладених у даній постанові, у зв`язку з чим подана відповідачем-3 скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи задоволення позову та апеляційної скарги АБ «Укргазбанк», понесені останнім витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на відповідачів порівну.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «КИЇВ-ОДЯГ», понесені останнім судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «КИЇВ-ОДЯГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 у справі № 910/8060/19 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 у справі № 910/8060/19 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 у справі №910/8060/19 скасувати.

4. Ухвалити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити повністю.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миронюка Тараса Руслановича Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 28.05.2013 за реєстраційним №2657403, яким припинено інше речове право (іпотеку) ВАТ АБ «Укргазбанк» на адміністративно-виробничий комплекс, загальною площею 20 732,50 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вулиця Куренівська, 2-Б на підставі договору іпотеки без оформлення заставної від 27.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим №9042.

6. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миронюка Тараса Руслановича Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 28.05.2013 за реєстраційним №2656572, яким припинено обтяження (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна - адміністративно-виробничий комплекс, загальною площею 20 732,50 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вулиця Куренівська, 2-Б на підставі договору іпотеки без оформлення заставної від 27.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим №9042.

7. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миронюка Тараса Руслановича Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 29.05.2013 за реєстраційним №2684553, яким припинено інше речове право (іпотеку) ВАТ АБ «Укргазбанк» на адміністративно-виробничий комплекс, загальною площею 20 732,50 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вулиця Куренівська, 2-Б на підставі договору наступної іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим №449.

8. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миронюка Тараса Руслановича Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 29.05.2013 за реєстраційним №2683877, яким припинено обтяження (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна - адміністративно-виробничий комплекс, загальною площею 20 732,50 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вулиця Куренівська, 2-Б на підставі договору іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим №449.

9. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «КИЇВ-ОДЯГ» (04073, місто Київ, вул. Куренівська, будинок 2-Б; ідентифікаційний код 01554255) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, місто Київ, вул. Єреванська, будинок 1; ідентифікаційний код 23697280) 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 5 763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

10. Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, місто Київ, провулок Музейний, будинок 2-Д; ідентифікаційний код 43315602) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, місто Київ, вул. Єреванська, будинок 1; ідентифікаційний код 23697280) 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 5 763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

11. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

12. Матеріали справи 910/8060/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.03.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова