УХВАЛА

м. Київ

25.02.2021Справа №910/13023/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №910/13023/20

За позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Лайф 2000"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техносфера-Караван"

про стягнення 9786891,89 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Павлов Р.В.; Бондар-Дякуновська О.Г.;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: Червоняк С.П.

ВСТАНОВИВ:

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Лайф 2000" (далі - відповідач) про стягнення 8801610,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №119 від 12.06.2020 не в повному обсязі сплатив пайовий внесок, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення суму основної заборгованості у розмірі 8487125,84 грн та 314485,03 пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/13023/20 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 10.11.2020.

Судове засідання, призначене на 10.11.2020, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 підготовче засідання у справі призначено на 01.12.2020.

В судовому засіданні 01.12.2020 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Техносфера-Караван», встановлення учасникам справи строків для подання заяв по суті спору та відкладення підготовчого засідання на 18.12.2020.

16.12.2020 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог відповідно до якої просить стягнути з відповідача 9786891,89 грн.

17.12.2020 до відділу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову з підстав того, що договір пайової участі у створенні й розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №119 від 12.06.2020 укладений під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах, що є окремою підставою для визнання його недійсним. При цьому, відповідач наголошує на тому, що з метою інженерного забезпечення об`єктів будівництва відповідачем були отримані технічні умови, якими передбачена необхідність будівництва водонапірних та каналізаційних мереж поза межами земельної ділянки замовника, що є підставою для коригування розміру пайового внеску, як то передбачено приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В судовому засіданні 18.12.2020 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду в порядку ч.2 ст.118 ГПК України, продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 19.01.2021.

11.01.2021 до відділу діловодства суду від позивача надійшли пояснення з обґрунтуванням розміру боргу.

В судовому засіданні 19.01.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог до розгляду та відкладення підготовчого засідання на 02.02.2021.

02.02.2021 до відділу діловодства суду від третьої особи надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/971/21. Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні господарського суду перебуває справа щодо оскарження договору пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №119 від 12.06.2020, як такого, що укладений без додержання вимог частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, що свідчить про об`єктивну неможливість розгляду справи №910/13023/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/971/21.

В судовому засіданні 02.02.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 09.02.2021.

05.02.2021 до відділу діловодства суду від позивача надійшли заперечення щодо зупинення провадження у справі з підстав того, що укладений договір пайової участі є дійсним, а у відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання за ним мають виконуватися. При цьому, зауважено на нерелевантність судової практики, на яку посилається третя особа для зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 09.02.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 19.02.2021.

10.02.2021 до відділу діловодства суду від третьої особи надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, яке обґрунтовано тим, що на підписання позовної заяви в порядку самопредставництва підписантом не надано жодного належного документа.

18.02.2021 до відділу діловодства суду від третьої особи надійшли заперечення на доводи позивача щодо відмови у зупиненні провадження у справі. В поданих запереченнях третя особа вказує, що згідно приписів пункту 2.17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013, якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 ГПК з урахуванням обставин конкретної справи є підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним. Відтак, враховуючи, що в провадженні господарського суду перебуває справа №910/971/21 щодо визнання недійсним договору пайової участі, за яким позивачем у справі №910/13023/20 заявлено вимоги про стягнення пайового внеску, провадження у справі №910/13023/20 підлягає зупиненню.

19.02.2021 в судовому засіданні позивач подав заперечення щодо залишення позову без розгляду, в яких вказано, що ним, при зверненні до суду в порядку самопредставництва надано вичерпний перелік документів, як того вимагають приписи статті 56 ГПК України.

В судовому засіданні 19.02.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 25.02.2021.

23.02.2021 до відділу діловодства суду від третьої особи надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження у справі №640/19447/20 за позовом ТОВ "Концепт груп Позняки" до Київської міської ради про визнання протиправними та нечинними окремих положень Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 року №411/1415.

24.02.2021 до відділу діловодства суду від третьої особи надійшли заперечення на заперечення позивача проти клопотання про залишення позову без розгляду та додаткові заперечення на доводи позивача щодо відсутності підстав для зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 25.02.2021 представник третьої особи клопотання про зупинення провадження у справі та про залишення позову без розгляду підтримав, просив задовольнити; представник позивача, в свою чергу, заперечив проти задоволення поданих клопотань.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання, не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час засідання повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності його представника.

Розглянувши подане клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера-Караван" про залишення позову без розгляду згідно пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України, суд дійшов такого висновку.

Частиною 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини третьої статті 56 ГПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до частини 3 статті 56 ГПК України.

Аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності).

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 17.06.2020 у справі №922/2246/19 та від 23.11.2020 у справі №908/592/19, які в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України враховуються при виборі й застосуванні норм права.

Позовну заяву в даній справі підписано Бондар-Дякуновською О.Г. в порядку самопредставництва Департамента економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Як встановлено судом, на підтвердження наявності повноважень у Бондар-Дякуновської О.Г. надано Положення про управління правового забезпечення та Положення про відділ організації позовної роботи та судового представництва управління правового забезпечення Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що затверджені наказом №43 від 11.06.2020, а також наказ №273к від 23.09.2019 про призначення поіменованої особи на посаду начальника відділу організації позовної роботи та судового представництва управління правового забезпечення Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

У відповідності до пункту 2.1.4 Положення про управління правового забезпечення Департаменту, основними завданнями управління є організація представництва інтересів департаменту та територіальної громади міста Києва в судах України в частині, віднесеній до компетенції Департаменту (в тому числі в порядку самопредставництва місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, юридичної особи).

У відповідності до пункту 2.1 Положення про відділ організації позовної роботи та судового представництва управління правового забезпечення Департаменту, основними завданнями відділу є забезпечення представництва інтересів департаменту та територіальної громади міста Києва в судах України в частині, віднесеній до компетенції Департаменту (в тому числі в порядку самопредставництва місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, юридичної особи).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що при зверненні до суду з даною позовною заявою Бондар-Дякуновською О.Г. надано вичерпний перелік документів на підтвердження повноважень для самопредставництва від Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а саме Положення про відділ організації позовної роботи та судового представництва управління правового забезпечення Департаменту, Положення про управління правового забезпечення Департаменту та наказ про призначення на відповідну посаду, що відповідає правовим висновкам викладеним у постановах Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №922/2246/19 та від 23.11.2020 у справі №908/592/19.

Викладене свідчить про необґрунтованість клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера-Караван" про залишення позову без розгляду, а тому суд відмовляє в його задоволенні.

При цьому, розглянувши подані клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера-Караван" про зупинення провадження у справі суд дійшов такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Вказана норма встановлює обов`язок господарського суду зупинити провадження у справі. Причиною зупинення в даному випадку є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з`ясовує, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов`язаною з даною справою є така справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Згідно з частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/971/21 за позовом ТОВ "Комфорт Лайф 2000" до Департаменту економіки та інвестиційній виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним договору пайової участі №119 від 12.06.2020. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні між Департаментом економіки та інвестиційній виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ТОВ «Техносфера-Караван» та ТОВ «Комфорт Лайф 2000» договору пайової участі №119 від 12.06.2020, не було додержано вимог ч.1 ст.203 ЦК України, що є підставою недійсності такого правочину.

При цьому, у поданому клопотанні позивач наголошує на тому, що оспорюваний договір укладено всупереч вимогам Закону, оскільки з 01.01.2020 виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою встановлювався обов`язок сплати пайової участі, що свідчить про відсутність обов`язку в замовника укладати договір пайової участі та здійснювати пайові внески.

В той час як у даній справі, предметом спору є стягнення пайового внеску за договором пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №119 від 12.06.2020. Отже існування заборгованості обґрунтовується саме умовами укладеного між сторонами договору, дійсність якого оспорюється в рамках справи №910/971/21.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, виходячи з того, що правовою підставою для заявлених у цій справі позовних вимог є порушення, на думку позивача, відповідачем обов`язку сплати пайового внеску за договором №119 від 12.06.2020, а при розгляді справи №910/971/21 підлягатимуть встановленню саме обставини щодо дійсності договору пайової участі №119 від 12.06.2020, які не входять в предмет доказування у даній справі, це вплине на з`ясування обставин щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за оспорюваним договором.

Викладене вище свідчить про наявність об`єктивної неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/971/21, оскільки в даному випадку суду даній справі №910/13023/20 обмежений предметом позову та черговістю розгляду вимог, що у відповідності до приписів статті 227 Господарського процесуального кодексу України є достатньою процесуальною підставою для зупинення провадження у справі №910/13023/20.

При цьому, судом враховано, що статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Зазначене в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття розумності строку розгляду справи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини слід розглядати як порушення не лише з точки зору довготривалості розгляду. Занадто швидкий розгляд справи також може свідчити про порушення розумності строку її розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №924/491/17.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини оцінка у конкретній справі: обґрунтованість тривалості проваджень відповідно до статті 6 §1 має бути оцінена окремо для кожної справи відповідно до обставин (Frydlender v. France [GC] (Фрайдлендер проти Франції) [ВП], §43), що може встановити загальну оцінку (Obermeier v. Austria (Обермайєр проти Австрії, §72).

Таким чином, розумний строк судового розгляду є оціночним поняттям та становить ідеальну часову модель відправлення правосуддя без визначення конкретних строків з огляду на ті дії (рішення), які суд ухвалює для справедливого та неупередженого розгляду справи з метою постановлення обґрунтованого, як це визначено в статті 236 Господарського процесуального кодексу України, рішення, що повинно бути ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що зібрані у справі докази не дозволяють, виходячи з предмета доказування у даній справі, встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду у справі №910/971/21, суд дійшов висновку про задоволення клопотання третьої особи щодо зупинення провадження у справі №910/13023/20 до набрання законної сили судовим рішенням в господарській справі №910/971/21.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пункту 5 частини 1 статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

В той же час, суд, за результатом розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера-Караван" про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №640/19447/20, дійшов висновку про відмову в його задоволенні оскільки, заявником не доведено об`єктивну неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/19447/20.

Керуючись статтями 226, 227, 229, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера-Караван" про залишення позову без розгляду відмовити.

2. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера-Караван" про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/19447/20 відмовити.

3. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера-Караван" про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/971/21 задовольнити.

4. Зупинити провадження у справі №910/13023/20 до набрання законної сили судовим рішенням в господарській справі №910/971/21.

5. Зобов`язати учасників справи негайно повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №910/13023/20.

Ухвала набирає законної сили 25.02.2021 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.03.2021.

Суддя Т.В. Васильченко