РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2021Справа № 910/16703/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участі секретаря судового засідання Єрмак Т.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Проксин Плюс», м. Бровари

до

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс», м. Київ,

про стягнення 99 634,45 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проксин Плюс», Київська обл., м. Бровари

про визнання відсутності прав за договором,

Представники:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Гавва Р.В.;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Сайко Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проксин Плюс» (далі - ТзОВ «Проксин Плюс»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» (далі - ТзОВ «Енергосервіс»/відповідач) про стягнення 99 634,45 грн заборгованості, в тому числі: 90 564,00 грн - основного боргу, 4 327,53 грн - інфляційних втрат та 4 742,92 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором №122/2018 від 06.12.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 30.10.2020 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.11.2020 ТзОВ «Енергосервіс» подано до канцелярії суду клопотання про залишення позовної заяви без руху.

23.11.2020 до суду від ТзОВ «Енергосервіс» надійшла зустрічна позовна заява до ТзОВ «Проксин Плюс» про визнання у ТзОВ «Проксин Плюс» відсутності прав за договором №122/2018 від 16.12.2018.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що директор ТзОВ «Енергосервіс» не підписував договір №122/2018 від 06.12.2018, відповідно ніяких правовідносин та зобов`язань у нього з ТзОВ «Проксин Плюс» за цим договором не виникло.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 30.11.2020 прийняв зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом, підготовче засідання у справі призначив на 17.12.2020.

14.12.2020 через відділ діловодства суду від ТзОВ «Проксин Плюс» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву та клопотання про витребування доказів. Зокрема, відповідач за зустрічним позовом заперечив проти його задоволення мотивуючи тим, що ТзОВ «Проксин Плюс» виконало роботи, передбачені договором №122/2018 від 06.12.2018, у повному обсязі, у зв`язку з чим належним чином зареєструвало податкову накладну № 25 від 28.12.018 на загальну суму 90 564,00 грн, в т. ч. ПДВ 15 094,00 грн. Позивач за зустрічним позовом цю податкову накладну прийняв шляхом накладення електронного цифрового підпису, що є підставою вважати, що ТзОВ «Енергосервіс» прийняло виконані відповідачем за зустрічним позовом роботи та свідчить про схвалення цього правочину.

17.12.2020 суд відклав вирішення клопотання ТзОВ «Проксин Плюс» про витребування доказів на наступне підготовче засідання, а також відклав підготовче засідання на 28.01.2021.

04.01.2021 через відділ діловодства суду від ТзОВ «Проксин Плюс» надійшло клопотання про подання доказів у справі.

12.01.2021 через відділ діловодства суду від відповідача за зустрічним позовом надійшло повідомлення про відмову від надання відповіді на поставлені у зустрічному позові запитання.

27.01.2021 через відділ діловодства суду від ТзОВ «Енергосервіс» надійшло клопотання про витребування доказів та призначення у справі експертизи.

28.01.2021 у підготовчому засіданні суд, дослідивши матеріали справи, зокрема укладений між сторонами оспорюваний договір, відмовив у задоволенні клопотання ТзОВ «Енергосервіс» про призначення судової експертизи, оскільки не вбачає необхідності у застосуванні спеціальних знань.

Крім того, суд відмовив ТзОВ «Проксин Плюс» у задоволенні клопотання про витребування доказів внаслідок необґрунтованості.

Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25.02.2021.

16.02.2021 через відділ діловодства суду від ТзОВ «Проксин Плюс» надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача за первісним позовом.

25.02.2021 через відділ діловодства суду від ТзОВ «Енергосервіс» надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, долучення до матеріалів справи доказу, витребування доказів та призначення експертизи.

25.02.2021 у судове засідання з`явились представники сторін.

Представник ТзОВ «Енергосервіс» підтримав клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, долучення до матеріалів справи доказу, витребування доказів та призначення експертизи.

У судовому засіданні суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про повернення до стадії підготовчого провадження, оскільки Господарським процесуальним кодексом України не передбачено такої процесуальної дії, також відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки перераховані для витребування документи надано для огляду у судовому засіданні представником позивача за первісним позовом.

Крім того, клопотання ТзОВ «Енергосервіс» про призначення у справі експертизи судом залишено без розгляду, оскільки аналогічне клопотання було вирішено у підготовчому засіданні 28.01.2021.

Представник ТзОВ «Проксин Плюс» позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, при цьому, проти задоволення зустрічного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на зустрічні позовні вимоги.

Представник ТзОВ «Енергосервіс» проти задоволення первісного позову заперечував, натомість, просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проксин Плюс» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» (далі - замовник) укладено договір №122/2018, відповідно до якого виконавець зобов`язався у 2018 року виконати роботи: «Встановлення протипожежного устаткування за адресою: м. Київ, вулиця Маршала Жукова, 24-Б», а замовник зобов`язався прийняти та оплатити дані послуги на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 3.1. договору сума цього договору становить: 90 564,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 15 094,00 грн.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником послуг після пред`явлення виконавцем акту наданих послуг протягом 30 днів.

В п. 4.1. договору сторони погодили, що виконавець надає послуги до 31.12.2018.

У відповідності до п. 5.1. договору замовник зобов`язаний: в повному обсязі сплачувати за надані послуги; приймати надані послуги згідно з актом наданих послуг, зазначеному у п. 3.3. даного договору.

Відповідно до п. 5.3. договору виконавець зобов`язаний: забезпечити надання послуг у строки встановлені цим договором; забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього договору; готувати акти наданих послуг і подавати замовнику до 5 числа наступного місяця; забезпечити встановлення обладнання та передати його на баланс замовника актами прийому передач.

Цей договір набирає чинності з дня підписання та діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 9.1. договору).

Крім того, між сторонами підписано: додаток № 1 до договору «Розрахунок вартості послуг», додаток «Договірна ціна. Встановлення протипожежного устаткування за адресою: м. Київ, вул. Маршала Жукова, 24-Б, що здійснюється в 2018 році» та Зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва.

Цей договір та додатки до нього підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» ОСОБА_1 та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Проксин Плюс» ОСОБА_2 та скріплено печатками товариств.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) виконані, а відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) прийняті роботи у повному обсязі, без будь-яких зауважень на суму 90 564,00 грн.

Так, 28.12.2018 між ТзОВ «Енергосервіс» в особі директора ОСОБА_1 та ТзОВ «Проксин Плюс» в особі директора ОСОБА_2 підписано акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018 року та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2018 року на суму 90 564,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Проксин Плюс» зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №25 на суму 90 564,00 грн, яка була прийнята ТзОВ «Енергосервіс» шляхом накладення електронного цифрового підпису.

За твердженням позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) виконані роботи ТзОВ «Енергосервіс» не оплачено, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 90 564,00 грн.

13.08.2020 ТзОВ «Проксин Плюс» направило на адресу ТзОВ «Енергосервіс» претензію за вих. № 130820/2, в якій просило у семиденний строк з моменту отримання цієї претензії здійснити оплату наданих послуг (виконаних робіт) на загальну суму 90 564,00 грн по договору № 122/2018 від 06.12.2018.

Проте, ця претензія залишена відповідачем за первісним позовом без відповіді та задоволення.

Отже, внаслідок неналежного виконанням ТзОВ «Енергосервіс» своїх зобов`язань за договором №122/2018 від 06.12.2018 щодо оплати наданих виконаних робіт, ТзОВ «Проксин Плюс» звернулось до суду з цим позовом про стягнення заборгованості у розмірі 90 564,00 грн.

Також, позивачем за первісним позовом нараховано на суму боргу інфляційні втрати в сумі 4 327,53 грн та 3% річних в розмірі 4 742,92 грн.

Водночас, не погоджуючись із позовними вимогами, ТзОВ «Енергосервіс» подало зустрічний позов про визнання у ТзОВ «Проксин Плюс» відсутності прав за договором №122/2018 від 16.12.2018.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що у позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є змішаним, оскільки містить елементи договору підряду та надання послуг.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. (ст. 837 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Судом встановлено, що між ТзОВ «Проксин Плюс» та ТзОВ «Енергосервіс» укладено договір № 122/2018 від 06.12.2018, відповідно до якого позивач за первісним позовом виконав, а відповідач за первісним позовом прийняв роботи на загальну суму 90 564,00 грн, про що між сторонами були підписані: акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018 року та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2018 року.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, пунктом 3.3. договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником послуг після пред`явлення виконавцем акту наданих послуг протягом 30 днів.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за первісним позовом виконані роботи не оплачено.

При цьому, судом встановлено, що податкова накладна № 25 на суму 90 564,00 грн, зареєстрована ТзОВ «Проксин Плюс» в Єдиному реєстрі податкових накладних, прийнята ТзОВ «Енергосервіс» шляхом накладення електронного цифрового підпису, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось у судовому засіданні представником відповідача за первісним позовом.

Відповідно до ст. 187 Податкового кодексу України (далі - ПК України) датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Статтею 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Отже, підписання ТзОВ «Енергосервіс» податкової накладної № 25 на суму 90 564,00 грн в Єдиному реєстрі податкових накладних, свідчить про схвалення відповідачем за первісним позовом цього правочину.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Енергосервіс» порушено умови договору № 122/2018 від 06.12.2018 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача за первісним позовом в частині стягнення заборгованості у розмірі 90 564,00 грн.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №122/2018 від 06.12.2018, позивач за первісним позовом відповідно до ст. 625 ЦК України нараховує відповідачу за первісним позовом 3% річних в розмірі 4 742,92 грн та інфляційні втрати в розмірі 4 327,53 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що заявлені до стягнення суми є арифметично правильними, відповідно підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом ТзОВ «Енергосервіс» до ТзОВ «Проксин Плюс» про визнання у ТзОВ «Проксин Плюс» відсутності прав за договором №122/2018 від 16.12.2018, суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, в тому числі, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За твердженням позивача за зустрічним позовом, директор ТзОВ «Енергосервіс» не підписував договір № 122/2018 від 06.12.2018, що є підставою для визнання відсутності у ТзОВ «Проксин Плюс» прав за спірним договором.

Разом з тим, судом встановлено, що договір 122/2018 від 06.12.2018 підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» ОСОБА_1 та скріплено печаткою товариства.

Так, з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що з 13.03.2012 директором ТзОВ «Енергосервіс» є ОСОБА_1 , що також не заперечувалось позивачем за зустрічним позовом.

Суд, дослідивши у судовому засіданні оспорюваний договір та матеріали справи у сукупності, дійшов висновку, що підпис на договорі № 122/2018 від 06.12.2018, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проксин Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс», виконано ОСОБА_1 , що спростовує твердження позивача за зустрічним позовом про його непідписання.

За вказаних обставин, суд відмовляє позивачу за зустрічним позовом у задоволенні позовної вимоги про визнання у ТзОВ «Проксин Плюс» відсутності прав за договором №122/2018 від 16.12.2018 з підстав необґрунтованості.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом.

Витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись статтями 129, 231, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проксин Плюс» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» (02090, місто Київ, вулиця Володимира Сосюри, будинок 5, офіс 408/3; ідентифікаційний код 32771803) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проксин Плюс» (07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Грушевського, будинок 3-Б; ідентифікаційний код 33341238) 90 564 (дев`яносто тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн 00 коп. - основного боргу, 4 327 (чотири тисячі триста двадцять сім) грн 53 коп. - інфляційних втрат, 4 742 (чотири тисячі сімсот сорок дві) грн 92 коп. - 3% річних та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 04.03.2021.

Суддя В.В. Бондарчук