ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 березня 2021 року Справа № 903/43/21

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу № №903/43/21 за позовом фізичної особи-підприємця Савчук Людмили Василівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Базис Індастрі" про стягнення 151841,86 грн.,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2021 фізична особа-підприємець Савчук Людмила Василівна надіслала на адресу суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Базис Індастрі" про стягнення 151841,86 грн., в т.ч.: 146544,00 грн. основний борг, 2366,98 грн. 3% річних та 2930,88 грн. інфляційні втрати.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору №08/05/2020 від 08.05.2020.

Ухвалою суду від 27.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ухвалу суду отримав 29.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №469.

Строк для подання відзиву - до 15.02.2021 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.05.2020 між ФОП Савчук Людмилою Василівною (надалі по тексту - Продавець, Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Базис Індастрі» в особі директора Мерчука Сергія Святославовича (надалі по тексту - Покупець, Відповідач) укладено договір поставки № 08/05/2020 (надалі по тексту - Договір) (а.с.14).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю: паливні брикети, вільні від прав та претензій третіх осіб, а Покупець зобов`язується прийняти товар від Постачальника та оплатити його на умовах цього Договору.

Номенклатура та ціна визначаються в рахунках-фактурі, що є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору, загальна ціна цього Договору становить: вартість замовленого та отриманого Покупцем товару протягом усього терміну дії цього Договору, без ПДВ. Розрахунки за товар здійснюються в безготівковому порядку, шляхом оплати Покупцем грошових коштів Постачальнику на підставі виставленого останнім рахунку-фактури. Оплата проводиться шляхом оплати на поточний рахунок Продавця з відстроченням терміну за погодженням сторін.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що датою поставки є дата видачі Постачальником видаткової накладної.

У відповідності до п. 5.1 договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством.

Згідно п.п. 6.1, 6.2 договору усі спори, що пов`язані із цим договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у Господарському суді за місцем знаходження Покупця.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками, та діє до 08.05.2021.

На виконання умов договору постачальником поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 146544,00 грн., що підтверджується видатковими накладними від 08.05.2020 № РН-0000001 на суму 49 536,00 грн, № РН-0000002 на суму 49 536,00 грн., № PH-0000003 на суму 47 472,00 грн., підписаними уповноваженими представниками обох сторін і скріпленими відбитками печатки відповідача (а.с.16, 20, 24), а також довіреностями, виданими покупцем від 08.05.2020 №13, № 14 та № 15, що підписані уповноваженою особою покупця та скріплені відбитком його печатки (а.с.19, 23, 27).

Разом з тим, факт здійснення поставок товару, а саме паливних брикетів Піні- Кей підтверджено сторонами договору у актах приймання-передачі товару:

Акт приймання-передачі від 08.05.2020 на підставі видаткової накладної № РН-0000001 на паливні брикети Піні-Кей у кількості 23.4 т вартістю 2150,00 на загальну суму 49 536,00 грн. (а.с.18);

Акт приймання-передачі від 08.05.2020 на підставі видаткової накладної № РН-0000002 на паливні брикети Піні-Кей у кількості 23.4 т вартістю 2150,00 на загальну суму 49 536,00 грн. (а.с.22);

Акт приймання-передачі від 08.05.2020 на підставі видаткової накладної № РН-0000003 на паливні брикети Піні-Кей у кількості 22,08 т вартістю 2150,00 на загальну суму 47 472,00 грн. (а.с.26).

Згідно товарно-транспортних накладних № Р1 від 08.05.2020 на суму 49 536,00 грн., № Р2 від 08.05.2020 на суму 49 536,00 грн., № РЗ від 08.05.2020 на суму 47 472,00 грн. (а.с.17, 21, 25) товар (вантаж) було доставлено у пункт розвантаження, визначений відповідачем - Волинська обл., м. Луцьк, вул. Конякіна, 26.

На виконання п. 2.2 договору постачальник 30.06.2020 виставив покупцю рахунки-фактури № СФ-0000001 на суму 49 536,00 грн., № СФ-0000002 на суму 49 536,00 грн., № СФ-0000003 на суму 47 472,00 грн. (а.с.28-30).

Всупереч умовам договору та вимогам законодавства відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого товару не виконав, разом з тим покупець надав гарантійний лист за вих. № 1 від 17.09.2020 (а.с.31), в якому гарантував здійснити оплату за відвантажений товар: паливні брикети Піні Кей згідно рахунків № СФ-0000001 від 30.06.2020 на суму 49 536,00 грн., СФ-0000002 від 30.06.2020 на суму 49 536,00 грн., СФ-0000003 від 30.06.2020 на суму 47 472,00 грн. в строк до 01.10.2020.

Не отримавши оплату за відвантажений товар в гарантований покупцем строк, позивач 06.10.2020 направив відповідачу претензію, про що свідчить фіскальний чек АТ «Укрпошта» ВПЗ Київ 42 (а.с.32-33), однак у запропоновані строки заборгованість не сплатив.

На день розгляду справи основна заборгованість становить 146544,00 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками до позовної заяви позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 2366,98 грн. - 3% річних та 2930,88 грн. інфляційних втрат (а.с.34-35).

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" (а.с.47) по відсотках та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача:

- 2366,98 грн. - 3% річних за період з 08.07.2020 по 20.01.2021;

- 2930,88 грн. - інфляційних втрат за період з липня 2020 по листопад 2020.

Перевіркою правильності нарахування інфляційних втрат, судом встановлено за розрахунком суду інфляційні втрати є більшим ніж заявлено до стягнення позивачем, що є його правом. Тому суд нарахування інфляційних втрат у розмірі 2930,88грн. визнається судом обґрунтованим.

Контррозрахунку нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не подано.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 151841,86 грн. заборгованості, в т.ч. 146544,00 грн. основний борг, 2930,88 грн. інфляційні втрати та 2366,98 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2277,64 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Базис Індастрі" (вулиця Стрілецька, 31/47, місто Луцьк, 43021, ) на користь фізичної особи-підприємця Савчук Людмили Василівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 151841,86 грн. (сто п`ятдесят одна тисяча вісімсот сорок одна гривня вісімдесят шість копійок) заборгованості, в т.ч. 146544,00 грн. основний борг, 2930,88 грн. інфляційні втрати, 2366,98 грн. 3% річних. та 2277,64 грн. (дві тисячі двісті сімдесят сім гривень шістдесят чотири копійки) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар