ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021м. ДніпроСправа № 904/7056/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (м. Дніпро)

до Державного підприємства "Бар`єр" (м. Кам`янське, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 3649 від 28.10.2013 у розмірі 393 420 грн. 17 коп.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Бар`єр" (далі - відповідач) заборгованість за договором про постачання електричної енергії № 3649 від 28.10.2013 у розмірі 393 420 грн. 17 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії № 3649 від 28.10.2013 в частині повної та своєчасної оплати спожитої в період з січня 2018 року по січень 2019 року активної електричної енергії та, відповідно, наявністю боргу у сумі 393 420 грн. 17 коп.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 901 грн. 31 коп.

Ухвалою суду від 29.12.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 29.12.2020, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 51917, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, проспект Аношкіна, будинок 179 Б (а.с.67).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач обізнаний про розгляд даної справи судом, оскільки ухвалу суду від 29.12.2020 отримав 04.01.2021, що вбачається з поштового повідомлення № 985 (№615), отже завчасно (а.с.70).

Так, ухвалою суду від 29.12.2020, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату отримання ухвали суду - 04.01.2021, відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк по 19.01.2021 включно.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 01.03.2021 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

З приводу строку розгляду даної справи суд зазначає таке.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи; також оглянуто матеріали справи Господарського суду Дніпропетровської області №904/6854/16 з виготовленням копії договору.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про постачання електричної енергії, строк дії договору, факт надання послуг за договором, умови надання послуг та порядок їх оплати, настання строку оплати наданих послуг, наявність часткової чи повної їх оплати, допущення прострочення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 28.10.2013 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго", правонаступником якого є Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - постачальник, позивач) та Державним підприємством "Бар`єр" (далі - споживач, відповідач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 3649 (далі - договір, а.с.72-105).

Слід зазначити, що до позовної заяви позивачем не було додано копію вказаного договору, але було вказано про те, що ним втрачений примірник договору про постачання електричної енергії № 3649 від 28.10.2013. Як вказав позивач у позовній заяві, 22.12.2020 він звернувся до відповідача з листом № 48395/1001 з проханням надіслати копію вищевказаного договору, але договір позивачу не було надано.

Втрату договору № 3649 від 28.10.2013 позивач пояснив наступними обставинами:

- з 01.01.2019 в Україні почав функціонувати новий ринок електричної енергії;

- станом на 01.01.2019, відповідно до Перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії" та Постанови НКРЕКП № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" було поділено на оператора системи розподілу, яким стало АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі", та постачальника електроенергії, яким стало ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги";

- при поділі підприємства деякі первісні документи, що підтверджують договірні зобов`язання та господарські операції, були втрачені, про що позивач сповістив відповідача листом № 32153/1001 від 26.08.2020. Зі змісту цього листа вбачається, що АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" попросило ДП "Бар`єр", у зв`язку з втратою документів, повторно підписати акти про використану у 2018 році електроенергію та акти прийняття-передавання товарної продукції.

З метою з`ясування обставин щодо укладення між сторонами договору про постачання електричної енергії № 3649 від 28.10.2013, а також дослідження змісту вказаного договору, судом було здійснено запит справи № 904/6854/16 за позовом ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" до ДП "Бар`єр" про стягнення заборгованості в сумі 697 566 грн. 70 коп., яка утворилась за договором про постачання електричної енергії № 3649 від 28.10.2013 в період з січня 2015 року по травень 2016 року, для огляду, а також зроблені з неї копії договору з додатками для долучення до матеріалів справи, що розглядається.

При цьому, відповідно до Загальних положень статуту позивача, товариство є юридичною особою з новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту, які пов`язані із набранням чинності Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-VІ від 17.09.2008 та зміною найменування з Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" на Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго". Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" перейменовано у Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (протокол від 26.06.2012). Товариство є правонаступником майна, прав та обов`язків Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Дніпрообленерго", Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго".

Відповідно до пункту 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 1651,8 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Точка (точки) продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію, визначена додатками "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" між постачальником та споживачем, та "Загальна схема електропостачання", які є невід`ємною частиною даного договору або інша межа обумовлена окремим додатком до договору.

У пункті 9.8. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з 16.12.2013 і укладається на строк до 16.01.2014.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи (зокрема, актів прийняття-передавання товарної продукції за період з січня по грудень 2018 року, які підписані обома сторонами та в яких є посилання на вказаний вище договір), правовідносини між позивачем та відповідачем за договором існували і в період з січня по грудень 2018 року. Крім того, судом враховано, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 по справі №904/6854/16 було встановлено факт наявності заборгованості за спожиту в період з січня 2015 року по травень 2016 року саме за договором про постачання електричної енергії №3649 від 28.10.2013 (після закінчення строку його дії, вказаного в пункті 9.8. договору). Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про досягнення між сторонами згоди щодо продовження дії вказаного договору. Більше того, позивачем та відповідачем були підписані кожен з актів в період з січня 2018 року по грудень 2018 року, в яких сторони вказали, що сторони керуються умовами договору № 3649 від 28.10.2013 (а.с.10-21).

Доказів припинення чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За умовами пунктів 2.2.2. та 2.2.3. договору постачальник зобов`язується постачати споживачу електроенергію як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього договору за додатком "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам";

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустаткування (ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін";

- із дотриманням на межі балансової належності електромереж постачальника граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами;

- забезпечити отримання споживачем електричної енергії в межах дозволеної потужності 720,0 кВт.

Відповідно до пункту 3.1.1. договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібним тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі, обумовлені цим договором.

Відповідно до пункту 7.1. договору сторони домовились, що облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

У пункті 7.2. договору сторони передбачили, що у разі встановлення розрахункових засобів обліку не на межі балансової належної електричних мереж постачальника (електропередавальної організації) та споживача обсяг спожитої електроенергії визначається шляхом збільшення (зменшення) обсягів електричної енергії за показами розрахункових засобів обліку, на величину обсягу розрахункових втрат електроенергії на ділянці електричної мережі (з урахуванням трансформаторів) від межі балансової належності до місця встановлення розрахункових засобів обліку. Розрахунки втрат виконуються власником зазначеної ділянки електромережі відповідно до Методики по визначенню втрат електроенергії, яка затверджується Мінпаливенерго України, та оформлюються Додатком "Розрахунок втрат електричної енергії в мережах споживача".

Відповідно до пункту 7.7. договору на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов Додатка "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" оформлюються такі документи: акт прийняття-передавання товарної продукції (форма наведена в додатку до договору); акт результатів замірів електричної потужності.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач в період з січня 2018 року по грудень 2018 року поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 386 420 грн. 29 коп., що підтверджується актами про використану електричну енергію, які складалися у кожному місяці вказаного періоду, а саме:

- у січні 2018 року - 27 658 кВт*год (а.с.23);

- у лютому 2018 року - 36 504 кВт*год (а.с.24);

- у березні 2018 року - 41 174 кВт*год (а.с.25);

- у квітні 2018 року - 12 889 кВт*год (а.с.26);

- у травні 2018 року - 2 891 кВт*год (а.с.27);

- у червні 2018 року - 772 кВт*год (а.с.28);

- у липні 2018 року - 626 кВт*год (а.с.29);

- у серпні 2018 року - 658 кВт*год (а.с.30);

- у вересні 2018 року - 883 кВт*год (а.с.31);

- у жовтні 2018 року - 2 198 кВт*год (а.с.32);

- у листопаді 2018 року - 20 031 кВт*год (а.с.33);

- у грудні 2018 року - 27 079 кВт*год (а.с.34).

Кожен з вказаних актів підписаний представником відповідача та скріплений відтиском його печатки.

Крім того, у спірному періоду сторонами були підписані наступні акти прийняття-передавання товарної продукції:

- № 161/3649/1/1 за січень 2018 року кількість спожитої електроенергії 27 658 кВт*год, вартістю 59 304 грн. 17 коп. (а.с.10);

- № 161/3649/2/1 за лютий 2018 року кількість спожитої електроенергії 36 504 кВт*год, вартістю 80 162 грн. 78 коп. (а.с.11);

- № 161/3649/3/1 за березень 2018 року кількість спожитої електроенергії 41 174 кВт*год, вартістю 90 510 грн. 50 коп. (а.с.12);

№ 161/3649/4/1 за квітень 2018 року кількість спожитої електроенергії 12 889 кВт*год, вартістю 29 463 грн. 32 коп. (а.с.13);

- № 161/3649/5/1 за травень 2018 року кількість спожитої електроенергії 2 891 кВт*год, вартістю 6 608 грн. 62 коп. (а.с.14);

- № 161/3649/6/1 за червень 2018 року кількість спожитої електроенергії 772 кВт*год, вартістю 1 764 грн. 73 коп. (а.с.15);

- № 161/3649/7/1 за липень 2018 року кількість спожитої електроенергії 626 кВт*год, вартістю 1 432 грн. 24 коп. (а.с.16);

- № 161/3649/8/1 за серпень 2018 року кількість спожитої електроенергії 658 кВт*год, вартістю 1 505 грн. 45 коп. (а.с.17);

- № 161/3649/9/1 за вересень 2018 року кількість спожитої електроенергії 883 кВт*год, вартістю 2 020 грн. 24 коп. (а.с.18);

- № 161/3649/10/1 за жовтень 2018 року кількість спожитої електроенергії 2 198 кВт*год, вартістю 5 066 грн. 09 коп. (а.с.19);

- № 161/3649/11/1 за листопад 2018 року кількість спожитої електроенергії 20 031 кВт*год, вартістю 46 168 грн. 73 коп. (а.с.20);

- № 161/3649/12/1 за грудень 2018 року кількість спожитої електроенергії 27 079 кВт*год, вартістю 62 413 грн. 42 коп. (а.с.21).

Кожен з вказаних актів також підписаний представниками обох сторін та скріплений відтиском печатки позивача та відповідача.

При цьому, у пункті 2.3.5 договору вказано, що споживач зобов`язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші платежі згідно з умовами додаткові "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до пункту 2 додатку 3 до договору "Порядок розрахунків" споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним та самостійно отриманим у постачальника рахунком.

Згідно з пунктом 1 додатку № 3 до договору розрахунковий період для визначення обсягу спожитої електричної енергії становить один місяць, а саме: з 01 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

Пунктом 2.1. додатку 3 до договору встановлено такий порядок розрахунків, зокрема: оплата рахунків за активну електроенергію здійснюється на рахунки постачальника, вказані в розділі 10 договору, на підставі самостійно отриманих у постачальника рахунків протягом п`яти операційних днів з дня їх отримання.

Так, на оплату електроенергії, спожитої відповідачем у 2018 році, постачальником були виставлені наступні рахунки:

- № 161/3649/1/1 від 24.01.2018 на суму 59 304 грн. 17 коп. (а.с.36);

- № 161/3649/2/1 від 24.02.2018 на суму 80 162 грн. 78 коп. (а.с.37);

- № 161/3649/3/1 від 24.03.2018 на суму 90 510 грн. 50 коп. (а.с.38);

- № 161/3649/4/1 від 24.04.2018 на суму 29 463 грн. 32 коп. (а.с.39);

- № 161/3649/5/1 від 24.05.2018 на суму 6 608 грн. 62 коп. (а.с.40);

- № 161/3649/6/1 від 24.06.2018 на суму 1 764 грн. 73 коп. (а.с.41);

- № 161/3649/7/1 від 24.07.2018 на суму 1 432 грн. 24 коп. (а.с.42);

- № 161/3649/8/1 від 24.08.2018 на суму 1 505 грн. 45 коп. (а.с.43);

- № 161/3649/9/1 від 24.09.2018 на суму 2 020 грн. 24 коп. (а.с.44);

- № 161/3649/10/1 від 24.10.2018 на суму 5 066 грн. 09 коп. (а.с.45);

- № 161/3649/11/1 від 24.11.2018 на суму 46 168 грн. 73 коп. (а.с.46);

- № 161/3649/12/1 від 24.12.2018 на суму 62 413 грн. 42 коп. (а.с.47).

Як вбачається з матеріалів справи, вказані рахунки, акти прийняття-передавання товарної продукції за період, зокрема, з січня по грудень 2018 року були направлені відповідачу разом з листом № 32153/1001 від 26.08.2020 та були отримані відповідачем 01.09.2020 (а.с.49-53).

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що строк оплати поставленої позивачем в період з січня 2018 року по грудень 2018 року електричної енергії на загальну суму 386 420 грн. 29 коп. є таким, що настав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження погашення заборгованості в сумі 386 420 грн. 29 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Більше того, відповідно до частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, у зобов`язальних правовідносинах вина особи, яка порушила зобов`язання, презюмується і саме на неї покладається обов`язок з доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 908/1399/17.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині (386 420 грн. 29 коп. за спожиту в період з січня по грудень 2018 року електроенергію) є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

З приводу вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту у січні 2019 року електричну енергію на суму 6 999 грн. 88 коп. суд зазначає наступне.

На підтвердження факту наявності вказаної заборгованості позивач долучив до позовної заяви такі докази:

- підписаний лише з боку позивача акт про використану електричну енергію у розрахунковому періоді - січень 2019 року - 3 037 кВт*год (а.с.35);

- підписаний лише з боку позивача акт приймання-передавання товарної продукції за січень 2019 року - кількість спожитої електроенергії 3 037 кВт*год вартістю 6 999 грн. 88 коп. (а.с.22);

- рахунок № 161/3649/1/1 від 01.02.2019 на суму 6 999 грн. 88 коп. (а.с.48), який було отримано відповідачем разом з листом № 32153/1001 від 26.08.2020.

В той же час, враховуючи, що акт про використану електричну енергію за січень 2019 року - 3 037 кВт*год, а також акт приймання-передавання товарної продукції за січень 2019 року - кількість спожитої електроенергії 3 037 кВт*год вартістю 6 999 грн. 88 коп. не підписані з боку відповідача, суд приходить до висновку щодо не доведення позивачем, по-перше, факту споживання електроенергії у січні 2019 року саме за договором про постачання електричної енергії № 3649 від 28.10.2013; по-друге, саме у заявленому позивачем обсязі - 3 037 кВт. Враховуючи вказане, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту у січні 2019 року електричну енергію на суму 6 999 грн. 88 коп. суд вважає за необхідне відмовити.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню в сумі 386 420 грн. 29 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 5 796 грн. 30 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Державного підприємства "Бар`єр" про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 3649 від 28.10.2013 у розмірі 393 420 грн. 17 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Бар`єр" (51917, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, проспект Аношкіна, будинок 179 Б; ідентифікаційний код 31330051) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, будинок 22; ідентифікаційний код 23359034) 386 420 грн. 29 коп. - основного боргу, 5 796 грн. 30 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.03.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко