РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2021Справа №916/3010/20

За позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації

до 1. Одеської обласної ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - 1. Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області

2. Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області

про скасування рішення, визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії

Суддя Бойко Р.В.

секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники учасників справи:

прокурор: Винник О.О.

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2020 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської обласної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Одеської обласної ради від 28.10.2011 №275-VI "Про надання товариству з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" у користування на умовах оренди водного об`єкта місцевого значення - Барабойське водосховище у Біляївському районі Одеської області";

- визнати недійсним договір водного об`єкта місцевого значення (Барабойське водосховище), укладений 01.11.2012 між Одеською обласною радою та ТОВ "Одесарибгосп", щодо оренди Барабойського водосховища, загальною площею 351,9 га, розташованого на території Мирненської сільської та Біляївської міської рад Біляївського району Одеської області;

- зобов`язати ТОВ "Одесарибгосп" звільнити водний об`єкт - Барабойське водосховище, загальною площею 351,9 га, розташований на території Мирненської сільської та Біляївської міської рад Біляївського району Одеської області та повернути його Одеській обласній державній адміністрації.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2020 у справі №916/3010/20 передано позовну заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до Одеської обласної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди водного об`єкту та його звільнення за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

10.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №916/3010/20 та за наслідками автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Бойко Р.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 про виправлення описки) відкрито провадження у справі №916/3010/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі Біляївську міську раду Біляївського району Одеської області та Мирненську сільську раду Біляївського району Одеської області в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів; визначено учасникам справи строк на подання заяв по суті спору; підготовче засідання призначено на 10.12.2020.

10.12.2020 засобами електронного зв`язку від Одеської обласної ради надійшов відзив на позов (без накладення електронного цифрового підпису).

Відповідно до ч. 8 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно із ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

За змістом п. 12 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Отже, з урахуванням наведеного, документи, які надсилаються електронною поштою мають бути скріплені електронним цифровим підписом.

Оскільки відзив надійшов до суду через електронну пошту та не скріплений електронним цифровим підписом, то вказаний відзив не вважається таким, що підписаний відповідачем-1 (його представником).

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 відкладено підготовче засідання на 19.01.2021.

23.12.2020 засобами поштового зв`язку від прокуратури надійшла відповідь на відзив Одеської обласної ради, в якій прокурор вказує, що оскільки станом на дату прийняття оскаржуваного рішення Одеської обласної ради та укладення спірного договору оренди Кабінет Міністрів України не приймав нормативного акту, який би розподіляв повноваження щодо надання в оренду водних об`єктів загальнодержавного значення, то у відповідача-1 були відсутні повноваження на розпорядження водним об`єктом. Також прокурор вказував, що встановлені у судовому рішенні в межах справи №15/06-10-164 обставини, на які посилається відповідач-1, не мають преюдиційного значення, оскільки в межах справи №15/06-10-164 Одеська обласна державна адміністрація не приймала участі. Крім того, прокурор стверджує про наявність у нього повноважень для представництва інтересів держави в особі Одеської обласної державної адміністрації. На думку прокурора, початок перебігу позовної давності за вимогами у даній справі слід обраховувати з 2018 року, коли Одеській обласній державній адміністрації було передано всю документацію щодо переданих в оренду водних об`єктів, а відтак строк позовної давності не пропущений.

29.12.2020 засобами поштового зв`язку від Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області надійшли пояснення, в яких третя особа-1 вказує, що є правонаступником Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області та просила здійснювати розгляд справи без участі її представника.

29.12.2020 засобами поштового зв`язку від Одеської обласної ради до суду надійшов відзив на позов (аналогічний за змістом тому, що надійшов до суду через електронну пошту), в якому відповідач-1 стверджує, що оскільки Барабойське водосховище було водним об`єктом місцевого значення і розташоване на території Одеської міської ради, то право розпоряджатись таким водним об`єктом станом на дату прийняття оскаржуваного рішення - рішення Одеської обласної ради від 28.10.2011 №275-VI належало Одеській обласній раді. Також відповідач-1 вказує, що Одеська обласна рада втратила повноваження щодо надання земельних ділянок під водними об`єктами місцевого значення у користування на умовах оренди у межах та за межами населених пунктів з 01.07.2013. Крім того, Одеська обласна рада звертає увагу суду на доцільність дослідження питання наявності чи відсутності підстав для представництва прокуратурою інтересів Одеської обласної державної адміністрації в межах даної справи, яка з 2013 року не зверталась до суду для захисту свого цивільного права або інтересу.

11.01.2021 до суду засобами поштового зв`язку від Одеської міської ради надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач-1 вказує, що Барабойське водосховище станом на дату прийняття оскаржуваного рішення Одеської міської ради було водним об`єктом місцевого значення, оскільки належить до поверхневих вод, що знаходяться і використовуються в межах однієї області та не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення, а тому у відповідача-1 були повноваження щодо розпорядження вказаним водним об`єктом. При цьому, Одеська обласна рада звернула увагу суду, що статус Барабойського водосховища визначається виключно Водним кодексом України.

19.01.2021 засобами поштового зв`язку від заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшла заява про повернення надмірно сплаченого судового збору, в якій прокуратура просить суд повернути з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 123 526,31 грн., з огляду на те, що в межах справи №916/3010/20 заявлено три немайнові вимоги, в той час як прокуратурою було помилково визначено дані вимоги як майнові.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 закрито підготовче провадження, встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи та призначено справу до розгляду по суті на 09.02.2021.

09.02.2021 до суду засобами поштового зв`язку від Одеської міської ради надійшло клопотання, в якому відповідач-1 повністю заперечує проти позовних вимог та просить здійснювати розгляд справи №916/3010/20 без участі представника Одеської міської ради.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 встановлено прокурору строк для подачі доказів, а також пояснень на підтвердження своїх доводів; відкладено судове засідання на 23.02.2021.

22.02.2021 засобами електронного зв`язку від Одеської обласної ради надійшли пояснення (без накладення електронного цифрового підпису), які залишені судом без розгляду з огляду на приписи ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 23.02.2021 з`явився прокурор, який надав усні пояснення по справі, згідно яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів та третіх осіб у судове засідання 23.02.2021 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про місце, дату та час засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, в той час як відповідач-1 та третя особа-1 (яка вказує, що є правонаступником третьої особи-2) просили суд здійснювати розгляд справи №916/3010/21 без участі їх представників.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вказані приписи господарського процесуального закону та враховуючи відсутність відповідача жодних повідомлень щодо неможливості забезпечити явку свого представника у засідання, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів та третіх осіб.

В судовому засіданні 23.02.2021 судом завершено розгляд справи №916/3010/20 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеської обласної ради від 28.10.2011 №275-VI "Про надання товариству з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" у користування на умовах оренди водного об`єкта місцевого значення - Барабойське водосховище у Біляївському районі Одеської області" надано у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" на умовах оренди, терміном на 10 років для риборозведення водний об`єкт місцевого значення - Барабойське водосховище, загальною площею 351,9 га, розташоване на території Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області та Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, затверджено умови договору оренди; встановлено річну орендну плату за використання водного об`єкта місцевого значення у перший рік оренди у розмірі 45 000,00 грн.

На підставі вказаного рішення Одеської обласної ради від 28.10.2011 №275-VI 01.11.2012 між Одеською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" (орендар) укладено договір оренди водного об`єкта місцевого значення (Барабойське водосховище) (надалі - Договір), за умовами якого орендодавець передав у користування на умовах оренди, а орендар прийняв в оренду на 10 років водний об`єкт місцевого значення - Барабойське водосховище загальною площею 351,90 га, розташований на території Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області та Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, для рибогосподарських потреб.

Спір у даній справі стосується законності передачі відповідачем-1 водосховища в оренду відповідачу-2.

Прокурор вказує, що даний об`єкт є водним об`єктом загальнодержавного значення, а відтак розпорядження такими об`єктами належить до повноважень Кабінету Міністрів України та Одеської обласної державної адміністрації, в той час як у Одеської обласної ради були відсутні повноваження розпоряджуватись спірним водним об`єктом.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що судами у 2010 році вже вирішувався спір щодо законності аналогічного договору, укладеного Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.06.2010, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.09.2010, у справі №15/06-10-164 встановлено, що Барабойське водосховище є водним об`єктом місцевого значення, розташованим на території Одеської області, а тому право розпорядження таким водним об`єктом належить саме Одеській обласній раді, у зв`язку з чим визнано недійсним договір оренди водосховища від 19.03.2002, укладений між Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" (правонаступник Закритого акціонерного товариства "Одесарибгосп") (орендар).

На виконання наведеного судового рішення Одеською обласною радою прийнято рішення від 28.10.2011 №275-VI "Про надання товариству з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" у користування на умовах оренди водного об`єкта місцевого значення - Барабойське водосховище у Біляївському районі Одеської області" та укладено договір оренди водного об`єкта місцевого значення (Барабойське водосховище) від 01.11.2012 з ТОВ "Одесарибгосп".

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Суд враховує доводи прокурора про те, що суб`єктивний склад учасників судового процесу не є тотожним, а саме у 2010 році не була залучена до розгляду справи №15/06-10-164 Одеська обласна державна адміністрація.

Разом із цим, частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

З аналізу наведених норм та господарського процесуального закону в цілому вбачається, що законодавством наділено правом на спростування встановлених рішенням суду обставин особу, щодо якої встановлені такі обставини, однак дана особа не брала у участі відповідній справі, за одночасної наявності трьох умов - 1) відповідна особа або її правопопередник не брали участі у розгляді справи, в межах якої встановлено відповідну обставину; 2) встановлення таких обставин впливає на права та обов`язки (повноваження) такої особи; 3) у відповідної особи наявні доречні та вагомі докази, які не були враховані при розгляді справи.

Водночас, у даному випадку прокурор не наводить доказів оскарження прокурором чи Одеською обласною державною адміністрацією судових актів у справі №15/06-10-164, а також не надано відомостей про обставини чи докази Одеської обласної державної адміністрації, які не були враховані при розгляді справи №15/06-10-164.

Крім того, у відповідності до статті 14 Водного кодексу України (в редакції, яка була чинною станом на 2007 рік - на дату укладення оспорюваного у справі №15/06-10-164 договору та 2010 рік - на дату розгляду судами справи №15/06-10-164) компетенція розпоряджатись водними об`єктами загальнодержавного значення належала Кабінету Міністрів України в особі відповідного органу (служби), яким, зокрема, у даному випадку було Дністровське міжрайонне управління водного господарства.

Тобто, встановлення статусу Барабойського водосховища як водного об`єкта місцевого значення в межах справи №15/06-10-164 мало місце за участю правопопередника Одеської обласної державної адміністрації.

З огляду на наведене, не прийняття Одеською обласною державною адміністрацією участі у розгляді справи №15/06-10-164 не може бути самодостатньою підставою для переоцінки висновків суду у остаточному судовому рішенні в межах передбаченого ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України порядку спростування особою, яка не брала участі у розгляді справи, обставин, встановлених відповідним рішенням суду.

Відтак, ініційований спір у справі №916/3010/20 по суті є спробою здійснити ревізію судових актів у справі №15/06-10-164, що суперечить положенням законодавства про обов`язковість судових актів.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia).

Отже, постанова Одеського апеляційного господарського суду від 29.06.2010 у справі №15/06-10-164 набрала законної сили, а відтак встановлені в ній обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Таким чином, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.06.2010, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.09.2010, у справі №15/06-10-164 встановлено, що Барабойське водосховище є водним об`єктом місцевого значення.

З урахуванням викладеного відсутні підстави для повторного доказування статусу Барабойського водосховища як водного об`єкта місцевого значення, а також вказані обставини не можуть бути переоцінені судом у даній справі, оскільки фактично буде мати місце поставлення під сумнів судових рішень у справі №15/06-10-164, що є недопустимим як в силу національного законодавства, так і міжнародного.

Суд відзначає, що у випадку незгоди з судовими рішеннями для учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, передбачено спеціальний порядок їх оскарження.

Крім того, єдиним доказом, яким прокурор обґрунтовує приналежність Барабойського водосховища до водних об`єктів загальнодержавного значення є корегування правил експлуатації водосховища комплексного призначення, розробленого у 2010 році Регіональним науковим центром з водних проблем "Фобус", де в пункті 16 короткої пояснювальної записки про загальні відомості про водосховище зазначено: водний об`єкт загальнодержавного значення з приміткою - на підставі листа Держводгоспу України від 13.10.2010 №4867/9/11-10.

Аналізуючи наведений аргумент, суд зазначає, що розподіл водних об`єктів за рівнем значення встановлено ст. 5 Водного кодексу України.

Так, до водних об`єктів загальнодержавного значення належать:

1) внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів;

2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання;

3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків;

4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.

До водних об`єктів місцевого значення належать:

1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення;

2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Сторонами не заперечується, що Барабойське водосховище не відноситься за критеріями до жодного із чотирьох критеріїв, визначених частиною 1 статті 5 Водного кодексу України. Суд також не встановив пункту, на підставі якого Барабойське водосховище може бути віднесене до водних об`єктів загальнодержавного значення.

Із змісту листа Державного комітету України по водному господарству від 13.10.2010 №4867/9/11-10 вбачається, що Комітет вважає за доцільне до водогосподарського паспорту внести зміни в частині визначення статусу водосховища з "водного об`єкту місцевого значення" на "водний об`єкт загальнодержавного значення".

В той же час, положення Водного кодексу України чи інші положення законодавства не наділяють Державний комітет України по водному господарству чи інший орган виконавчої влади на власний розсуд (в супереч ст. 5 Водного кодексу України) визначати статус водного об`єкти як місцевого чи загальнодержавного значення.

За наведених обставин відсутні підстави для висновку про те, що Барабойське водосховище є водним об`єктом загальнодержавного значення.

Таким чином, доводи заступника керівника Одеської обласної прокуратури є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову.

Щодо розподілу судового збору.

В поданій до суду позовній заяві позивачем заявлено до відповідачів три немайнові вимоги: 1) скасувати рішення Одеської обласної ради від 28.10.2011 №275-VI; 2) визнати недійсним договір водного об`єкта місцевого значення (Барабойське водосховище) від 01.11.2012; 3) зобов`язати ТОВ "Одесарибгосп" звільнити водний об`єкт - Барабойське водосховище, за які Одеською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 129 832,31 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1693 від 16.10.2020.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір").

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах:

- майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить - 2 102,00 грн.

Отже, за подання до господарського суду даної позовної заяви Одеська обласна прокуратура повинна була сплатити судовий збір у розмірі 6 306,00 грн.

Тобто, позивачем було надмірно сплачено судовий збір у сумі 123 526,31 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Одеська обласна прокуратура звернулась до Господарського суду міста Києва із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору, яка буде розглянута судом окремо.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, який підлягав оплаті прокуратурою за подання даного позову до Господарського суду міста Києва (у розмірі 6 306,00 грн.), покладається на Одеську обласну прокуратуру.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 75, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову заступника керівника Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3) в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації (65032, Одеська обл., м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 4; ідентифікаційний код 00022585) до Одеської обласної ради (65032, Одеська обл., м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 4; ідентифікаційний код 25042882) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" (67642, Одеська обл., Біляївський р-н, с. Яськи, вул. Миру, буд. 113; ідентифікаційний код 36973902) про скасування рішення, визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в частині судового збору, який підлягав оплаті прокуратурою за подання даного позову до Господарського суду міста Києва, покласти на Одеську обласну прокуратуру.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 04.03.2021.

Суддя Р.В. Бойко