ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.03.2021 Справа № 905/2147/20

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ИНТЕР-ПЛАСТ СЕРВИС", м.Харків,

до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ Донецької області,

про стягнення 100' 000,00грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи -,

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ИНТЕР-ПЛАСТ СЕРВИС", м.Харків, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ Донецької області, про стягнення заборгованості у розмірі 100' 000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення оплати отриманого товару за укладеним між сторонами договором поставки №15/174 від 22.03.2019.

Ухвалою господарського суду від 22.12.2020 подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ИНТЕР-ПЛАСТ СЕРВИС", м.Харків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; встановлено відповідачу строк до 13.01.2021 (з урахуванням поштового пробігу) для подання через канцелярію суду відзиву на позов.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 29.12.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення.

13.01.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив №17/4 від 11.01.2021 на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що момент виникнення у покупця зобов`язань зі сплати продукції з огляду на п.9.7. договору ще не настав, оскільки позивач не надав покупцю усі зазначені в п.6.1 договору документи на підтвердження здійснення поставки; зокрема, специфікацією №1 від 22.03.2019 до договору сторони не узгодили з якого моменту починається відлік 30 календарних днів для сплати поставленої продукції.

Ухвала господарського суду Донецької області про відкриття провадження у справі від 22.12.2020 направлялась судом Товариству з обмеженою відповідальністю "ИНТЕР-ПЛАСТ СЕРВИС" на адресу місцезнаходження позивача, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також додатково на вказану в позовній заяві адресу представника позивача, однак поштові відправлення були повернуті відділенням поштового зв`язку на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції, Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 22.12.2020 було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

14.02.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшов лист № 20/11-1 від 12.10.2020 про долучення документів до матеріалів справи на виконання ухвали суду від 22.12.2020. Вказаний факт свідчить про обізнаність позивача з процесуальним документом по даній справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору.

Виходячи з того, що суд обмежений процесуальними строками, разом з цим від сторін жодних заяв, клопотань не надходило, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті заявлених вимог за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

22.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ИНТЕР-ПЛАСТ СЕРВИС" (надалі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" (надалі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки №15/174 (надалі - договір), згідно з яким постачальник в порядку та на умовах, передбачених чинним договором передає у власність покупця, а покупець - приймає і оплачує товар (продукцію) загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру і загальна ціна, виробник якого визначені сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами чинного договору(п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.3. договору, постачальник підтверджує, що укладення та виконання ними чинного договору не суперечить нормам чинного законодавства України та відповідає його вимогам (зокрема відносно отримання усіх необхідних дозволів та узгоджень), а також підтверджує те, що укладення та виконання ними чинного договору не суперечить цілям діяльності постачальника, положенням його установчим документів або інших локальних актів.

Відповідно до п.2.1. договору ціна продукції вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.2.2. договору загальна сума договору є змінною величиною та складається із сум усіх специфікацій, оформлених відповідно до чинного договору, але не може перевищувати 1 200 000,00грн.з ПДВ (без ПДВ 1 000 000,00грн.), ПДВ 20% складає 200 000,00 грн.

Відповідно до п.2.3. договору зміна ціни в односторонньому порядку не допускається крім випадків, встановлених чинним договором.

Згідно з п.3.1. договору якість, комплектація, упаковка і маркування товару (продукції) повинна відповідати нормам, визначеним документом якості продукції виробника, що постачається, діючим стандартам, а також спеціальним технічним вимогам, якщо такі встановлені угодою сторін, відображеним в специфікаціях.

Строки і умови поставки товару зазначаються в специфікаціях. Датою поставки вважається дата його передачі покупцю постачальником в установленому в специфікаціях місці (п.п.5.1., 5.2. договору).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується надати покупцю одночасно з продукцією наступні документи:

а) рахунок;

б) документ якості на продукцію, що постачається;

в) накладну (в накладній обов`язкове посилання на отримувача продукції);

г) товарно-транспортну накладну.

Відповідно до п.6.2. договору якщо на момент передачі продукції будь-які із вищезазначених документів відсутні, вони повинні бути надані протягом 2 календарних днів після передачі продукції.

Датою переходу права власності є дата, проставлена представником покупця в товарно-транспортній накладній (видатковій накладній), документом, що підтверджують такий перехід, є накладна (видаткова накладна) (п.6.3. договору).

Відповідно до п.8.1. договору приймання товару (продукції) за кількістю здійснюється згідно з вимогами Інструкції, затвердженої постановою Держарбітража від 15.06.1965 № П-6 зі змінами і доповненнями, а також відповідно до вимог ТУ та ГОСТ для даного виду товару (продукції).

Відповідно до п.8.2. договору, приймання товару (продукції) за якістю здійснюється одним з наступних способів, обраних покупцем:

- згідно з вимогами Інструкції, затвердженої постановою Держарбітража від 25.04.1966 № П-7 зі змінами і доповненнями, а також відповідно до вимог ТУ та ГОСТ для даного виду товару (продукції).

- при участі незалежної експертної організації, залученої покупцем.

У випадку, якщо актом незалежної експертної організації підтверджується невідповідність поставленого товару (продукції) вимогам чинного договору, постачальник зобов`язаний відшкодувати покупцю витрати, пов`язані з залученням незалежної експертної організації, протягом 3-х банківських днів або в інший строк, узгоджений сторонами з моменту отримання рахунку покупця, який вважаться отриманим постачальником після закінчення 3-х робочих днів з моменту його відправки покупцем по адресі постачальника, вказаній в чинному договорі.

За умовами п.8.3. договору у випадку поставки товару (продукції), що не відповідає умовам договору (за якістю, комплектністю, номенклатурою, упаковкою) або супровідним документам товар приймається на відповідальне зберігання.

Відповідно до п.9.3. договору покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, вказаному в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунка на оплату і документа про якість, якщо інше не передбачено специфікацією.

Датою оплати товару (продукції) вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п.9.4. договору).

У випадку неотримання документів вказаних в п.6.1. договору, покупець має право не оплачувати продукцію до моменту отримання усіх документів (п.9.7. договору).

Згідно з п.10.8. договору сплата неустойки не звільняє сторін від виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до п.13.1. даний договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Строк дії договору до 22.03.2021 (п.13.2. договору).

Зміни і доповнення до даного договору можуть бути внесені тільки за згодою сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору (п.13.4. договору).

Додатковою угодою №1 від 05.12.2019 сторони домовились викласти Розділ 15 договору «Юридичні адреси і банківські реквізити сторін» у новій редакції.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було укладено Специфікацію №1 від 22.03.2019 та Специфікацію №2 від 08.01.2020 до договору.

У Специфікації №1 від 22.03.2019 зазначені наступні умови: датою переходу права власності є дата підписання видаткової накладної покупцем; умови оплати - відстрочка платежу 30 календарних днів; строк поставки - протягом 5 днів від дати заявки покупця, але не пізніше 90 календарних днів від дати специфікації; умови поставки - СРТ м.Краматорськ, склад перевізника згідно з Інкотермс 2010; ціна за 1 один. Без ПДВ - 340.

Додатковою угодою №2 від 06.01.2020 сторони домовились внести зміни щодо найменування продукції указаної в Специфікації №1 від 22.03.2019.

У Специфікації №2 від 08.01.2020 зазначені наступні умови: датою переходу права власності є дата підписання видаткової накладної покупцем; умови оплати - відстрочка платежу 30 календарних днів з моменту поставки на склад покупця; строк поставки - протягом 3-х календарних днів від дати заявки покупця, але не пізніше 90 календарних днів від дати специфікації; умови поставки - DDР м.Краматорськ, склад ПАТ «ЄМСС» (в редакції Інкотермс 2010); ціна за 1 один. Без ПДВ - 326.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань з поставки продукції на загальну суму 125' 184,00грн позивач надав суду видаткові накладні: №РН-0000179 від 13.04.2020 на суму 68068,80грн, №РН-0000249 від 22.05.2020 на суму 25819,20грн, №РН-0000255 від 23.05.2020 на суму 31296,00грн.

Матеріали справи також містять рахунки-фактури №СФ-0000265 від 13.04.2020 на суму 68' 068,80грн, №СФ-0000365 від 22.05.2020 на суму 25' 819,20грн, №СФ-0000366 від 22.05.2020 на суму 31' 296,00грн, на які містяться посилання у вказаних вище видаткових накладних.

До позову додано довіреності №519 від 13.04.2020 та №656 від 20.05.2020, якими уповноважено економіста Межуєва К.А. на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю "ИНТЕР-ПЛАСТ СЕРВИС" цінностей за договором поставки №15/174 від 22.03.2019.

В якості доказів застосування заходів досудового врегулювання спору позивач надав суду: претензію №20/09-1 від 26.09.2020 за змістом якої позивач пропонував відповідачу погасити заборгованість за договором поставки №15/174 від 22.03.2019 та перерахувати суму боргу в розмірі 125' 184грн протягом 10 днів з моменту отримання претензії; лист №20/11-1 від 12.10.2020. Позивач також надав суду докази направлення вказних документів відповідачу.

В якості доказів здійснення відповідачем часткової оплати товару за спірним договором позивач надав суду платіжне доручення №1520 від 28.09.2020 на суму 25' 184,00грн.

Посилаючись на невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з оплати у повному обсязі прийнятої за договором продукції, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 100' 000,00грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договорів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 ЦК України, ст.174 ГК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір №15/174 від 22.03.2019 є підставою для виникнення у його сторін прав і обов`язків, визначених ним та за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

В силу статті 265 ГК України, статті 712 і 655 ЦК України, пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити товар, на умовах, викладених в даному договору та в специфікаціях до нього.

Датою поставки вважається дата його передачі покупцю постачальником в установленому в специфікаціях місці п.5.2. договору.

За умовами вказаних Специфікацій датою переходу права власності є дата підписання видаткової накладної покупцем.

Наявними в матеріалах справи видатковими накладними №РН-0000179 від 13.04.2020, №РН-0000249 від 22.05.2020, №РН-0000255 від 23.05.2020 підтверджується факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором в частині поставки обумовленого сторонами товару. Дослідивши зміст видаткових накладних у співвідношенні до Специфікацій № 1 та №2, суд встановив, що за спірними накладними здійснювалася поставка товару Азботканини АТ-7 за ціною за одиницю поставленої продукції без ПДВ - 326,00, що передбачено Специфікацією №2 від 08.01.2020 до договору.

Вказані видаткові накладні містять відмітки про отримання продукції представником покупця (ПАТ "Енергомашспецсталь") за довіреністю №519 від 13.04.2020 та довіреністю №656 від 20.05.2020 Межуєвим К.А. без зауважень та заперечень.

Підписання уповноваженим представником покупця видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як встановлено ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечуючи проти позовних вимог стверджує, що строк виникнення у покупця зобов`язань зі сплати продукції ще не настав, з огляду на положення пункту 9.7. договору, відповідно до якого у випадку неотримання вказаних в п.6.1. договору документів, покупець має право не оплачувати продукцію до моменту отримання усіх документів.

Заперечення відповідача щодо ненадання позивачем у виконання п. 6.1 договору рахунку на оплату продукції та документу про якість товару та як наслідок не виникнення у останнього права вимоги оплати за поставлену продукцію, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, п. 6.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується надати покупцю одночасно з продукцією наступні документи:

а) рахунок;

б) документ якості на продукцію, що постачається;

в) накладну (в накладній обов`язкове посилання на отримувача продукції);

г) товарно-транспортну накладну.

Матеріали справи містять рахунки-фактури №СФ-0000265 від 13.04.2020 на суму 68' 068,80грн, №СФ-0000365 від 22.05.2020 на суму 25' 819,20грн, №СФ-0000366 від 22.05.2020 на суму 31' 296,00грн, на які містяться посилання у вказаних вище видаткових накладних.

Відповідно до статті 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Водночас пунктами 8.1., 8.2. договору сторони погодили застосування норм Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965р. №П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966р. №П-7.

Так, згідно з пунктом 12 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" від 15.06.1965р. №П-6 (надалі - Інструкція) приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Пунктом 14 Інструкції визначено, що приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення по якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, не передача товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

За умовами п.8.3. договору у випадку поставки товару (продукції), що не відповідає умовам договору (за якістю, комплектністю, номенклатурою, упаковкою) або супровідним документам товар приймається на відповідальне зберігання.

Крім того, згідно з частинами 1 та 2 статті 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Таким чином, у разі ненадання позивачем товаросупровідної документації, положення наведеного законодавства та умови договору передбачають право відповідача встановити позивачу розумний строк для надання такої документації, після спливу якого (у разі ненадання документації) відмовитися від договору та повернути товар, або відмовитися від приймання товару.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять акту про відсутність товаросупровідної документації, доказів, що підтверджують наявність претензій відповідача щодо відсутності певної документації при прийманні продукції та встановлення позивачу строку для її надання, не надано доказів відмови від отримання товару та прийняття його у встановленому порядку на відповідальне зберігання, суд дійшов висновку, що свої зобов`язання наведені у п. 6.1 договору позивач виконав належним чином відповідно до умов договору, доказів зворотного сторонами не представлено, судом не встановлено, відповідно, підстави для затримання оплати продукції відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що ціна продукції вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

У відповідності до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.9.3. договору покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, вказаного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і документа про якість, якщо інше не передбачено специфікацією.

Як встановлено судом вище, за спірними накладними здійснювалася поставка товару обумовлена саме Специфікацією №2 від 08.01.2020 до договору, відповідно до умов якої сторони визначили умови оплати - відстрочка платежу 30 календарних днів з моменту поставки на склад покупця.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного:

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000179 від 13.04.2020 продукції мали бути виконані до 13.05.2020, а з 14.05.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000249 від 22.05.2020 продукції мали бути виконані до 23.06.2020 (враховуючи відбиток штампу про ввезення товару на склад 24.05.2020), а з 24.06.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000255 від 23.05.2020 продукції мали бути виконані до 22.06.2020, а з 23.06.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, станом на день звернення позивача з позовом до суду вже почалося прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов`язання щодо повного розрахунку за отриманий товар.

Втім, матеріали справи містять докази лише часткової оплати відповідачем отриманої продукції - платіжне доручення №1520 від 28.09.2020 на суму 25' 184,00грн з посиланням у графі «призначення платежу» на спірний договір.

Згідно ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язань щодо повної оплати отриманого обладнання, доказів припинення відповідних зобов`язань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, матеріали справи не містять.

Приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.77 цього ж Кодексу обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення умов договору щодо повної оплати поставленого товару, відсутність у матеріалах справи доказів оплати отриманої продукції у розмірі 100' 000,00грн, розмір боргу у вказаному розмірі не спростований відповідачем, позовні вимоги у розмірі 100' 000,00грн. підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат, які за змістом позову крім судового збору складаються також з витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких за попереднім (орієнтовним) розрахунком, який викладено в позовній заяві, визначений на суму 10'800,00грн.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Разом із позовною заявою позивач надав суду:

- копії Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1211 Серії ХВ №000011, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 04.12.2020, що видані адвокату Синепольській О.В.;

- копію договору №401-с від 10.11.2020 про надання юридичної допомоги, що укладений між відповідачем (клієнтом) та Адвокатським бюро «Ольги Синепольської» в особі керуючого адвоката Синепольської О.В. (адвокатом);

- виписку з рахунку АБ «Ольги Синепольської» про надходження коштів;

- платіжні доручення №1955 від 25.09.2020 на суму 800,00грн, №2086 від 10.11.2020 на суму 10' 000,00грн.

За умовами п.п.3.1., 3.2., 3.3. договору №401-с від 10.11.2020 гонорар адвоката за виконувану роботу за домовленістю сторін складає 10' 000,00грн і вносяться на момент укладення договору; клієнт зобов`язався окремо оплачувати виїзд адвоката в судові засідання у розмірі 500,00грн за виїзд; клієнт зобов`язався компенсувати адвокату витрати, понесені адвокатом при виконанні доручення (витрати на копіювання, нотаріальне посвідчення документів, витрати на оплату судового збору, вартість поштових відправлень, транспортні витрати, вартість міжнародних переговорів та ін.), що підтверджуються відповідними платіжними документами.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Отже, з аналізу положень частини 8 статті 129, частини 1 статті 221, частини 8 статті 252 ГПК України вбачається, що оскільки в спрощеному позовному провадженні судові дебати не проводяться, тому процесуальну дію - подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат відповідач мав право вчинити або до закінчення розгляду справи по суті (відповідно до ст.248 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі), або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів (в даному випадку - до закінчення судового розгляду) у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 1 статті 221 ГПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною 3 статті 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справиподає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують здійснення таких витрат учасником справи (постанови КГС ВС від 31.01.2019 у справі №19/64/2012/5003, від 05.02.2019 у справі №906/194/18).

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Аналогічна правова позиція викладена у п.6.5 постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 справа №922/445/19.

Отже, на підтвердження здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, докази здійснення таких витрат, як уже сплачених стороною, так і тих, що тільки мають бути сплачені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Разом з цим, в порушення вимог абзацу 1 частини 8 статті 129 ГПК України, до ухвалення судового рішення у справі відповідачем на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, не було надано детального опису робіт (наданих послуг) та/або акту приймання-передачі наданих послуг, що підтверджував би обсяг наданих послуг з деталізацією витраченого адвокатом часу на виконання робіт тощо, остаточну вартість послуг.

З матеріалів справи вбачається, що до закінчення розгляду справи по суті, тобто до ухвалення рішення у справі Товариством з обмеженою відповідальністю "ИНТЕР-ПЛАСТ СЕРВИС" до господарського суду не було заявлено про те, що пов`язані з розглядом справи докази щодо розміру понесених судових витрат будуть подані після ухвалення судового рішення.

Враховуючи викладене розмір витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі не доведений позивачем, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ИНТЕР-ПЛАСТ СЕРВИС", м.Харків, до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 100' 000,00грн - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м.Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ИНТЕР-ПЛАСТ СЕРВИС" (61029, м.Харків, вул.Болонська, буд.61, ) заборгованість у розмірі 100 000,00грн; судовий збір у розмірі 2102,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Повний текст рішення у зв`язку з перебуванням судді Макарової Ю.В. у відпустці з 16.02.2021 по 26.02.2021включно складено та підписано 01.03.2021.

Суддя Ю.В. Макарова