УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення позову

м. Київ

25.02.2021Справа № 910/19065/20

За заявою МЕРК КЕНАДА ІНК. (Транс-Канада шосе, Кіркленд QC H9H 4M7, Канада, СА)

Про вжиття заходів до забезпечення позову

За позовом МЕРК КЕНАДА ІНК. (Транс-Канада шосе, Кіркленд QC H9H 4M7, Канада, СА)

До 1) Гетеро Лабз Лімітед (Hetero Labs Limited) (7-2-А2, Гетеро Корпорейт Індастріал Істейтс,Санат Нагар Гайдерабат, 500 018, Теленгана, Індія)

Представництво Гетеро Лабз в Україні (04050, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Юрія Іллєнка, буд. 12)

2) Міністерство охорони здоров`я України (вул. Грушевського, 7, Київ 21, Центральна Частина Києва, м. Київ, 01021)

Третя особа без самостійних вимог Державне підприємство «Державний

на предмет спору на стороні відповідачів експертний центр МОЗ України»

Про захист порушеного права інтелектуальної власності на винахід за патентом № НОМЕР_1

Суддя Бондаренко-Легких Г. П.

Представники учасників судового процесу: без виклику

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

МЕРК КЕНАДА ІНК. (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Гетеро Лабз Лімітед (далі - відповідач - 1) та Міністерство охорони здоров`я України (далі - відповідач - 2) про захист порушеного права інтелектуальної власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивач є власником патенту України № НОМЕР_1 на винахід "Заміщені піридини, фармацевтична композиція на їх основі та спосіб лікування опосередкованих циклооксигеназою захворювань", яким захищена сполука еторикоксиб, що є активною діючою речовиною лікарського засобу "Аркоксія®", який виробляється компанією Мерк Шарп і Доум Б. В.

Як зазначає позивач, у нього є підстави вважати, що діючою речовиною лікарського засобу "ІНФОРМАЦІЯ_1", у формі таблеток, який поданий на реєстрацію відповідачем-1 в Україні, є сполука еторикоксиб, тотожна з композицією, яка захищена патентом України № НОМЕР_1, однак позивач не надавав відповідачу - 1 будь - якого дозволу на використання винаходу за патентом України № НОМЕР_1.

У зв`язку з викладеним позивач заявляє вимоги про:

- зобов`язання відповідача - 1 припинити порушення його прав на винахід (сполука еторикоксиб) за патентом України № НОМЕР_1;

- заборону відповідачу - 1 використовувати винахід (сполука еторикоксиб) за патентом України № НОМЕР_1 у лікарському засобі "ІНФОРМАЦІЯ_1", що містить сполуку еторикоксиб;

- зобов`язання відповідача - 2 відмовити в державній реєстрації лікарського засобу "ІНФОРМАЦІЯ_1", у формі таблеток, вкритих плівкою оболонкою, по 60 мг, 90 мг або 120 мг; по 10 таблеток у блістері; по 1 або по 3 блістери у картонній коробці.

Також позивач просить суд покласти на відповідача - 1 відшкодування судових витрат у справі.

09.12.2020 Суд залишив позовну заяву без руху, надав позивачу п`яти денний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

Після подання заяви про усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 28.12.2020 року судом було порушено провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 12.01.21 року, залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України».

Ухвалою суду від 12.01.21 було відкладено підготовче судове засідання на 16.02.21 року

01.02.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача-2 у справі, відповідно до якого він заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

04.02.2021 від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких він заперечує проти заявлених позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 16.02.2021 року було задоволено клопотання від 12.01.21 позивача у справі про витребування доказів та витребувано у третьої особи матеріали реєстраційного досьє стосовно лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», витрати щодо виготовлення копій матеріалів вказаного реєстраційного досьє покладено на позивача у справі (на підставі виставленого третьою особою рахунку), а розгляд справи відкладено на 30.03.21 року.

22.02.2021 року до суду надійшла заява позивача у справі про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить для забезпечення можливості виконання рішення суду у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог, вжити наступних заходів до забезпечення позову:

- заборонити ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (третя особа у справі) видавати висновок про рекомендацію до реєстрації лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

- заборонити ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» вносити будь-які зміни до реєстраційних матеріалів лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», в тому числі і такі, що мають наслідком зміну назви лікарського засобу, зміну заявника або виробника, їх найменування тощо.

Суд, вивчивши матеріали заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, дослідивши матеріали справи № 910/19065/20, а також врахувавши предмет позову у справі, а також практику Верховного Суду, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову у даній справі підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

I. Нормативне обґрунтування вжиття заходів до забезпечення позову

Згідно зі статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, серед іншого, позов забезпечується: накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; встановленням обв`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

II. Обґрунтування заявником необхідності вжиття заходів до забезпечення позову до його подачі

Позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову (враховуючи, що відповідач-1 є нерезидентом) може призвести до того, що до початку розгляду справи по суті Центр направить до МОЗ України висновок про рекомендацію до реєстрації спірного лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», який на думку позивача порушує права на винахід, що охороняється патентом № НОМЕР_1 , і належить позивачеві, і такий лікарський засіб буде зареєстрований, що призведе до необхідності зміни предмету позову або до подачі нового позову. Відтак, позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову, у випадку задоволення позову, може призвести до неможливості виконання судового рішення.

Заявник як на підставу для вжиття заходів до забезпечення позову посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист порушеного права, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про лікарські засоби", лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок проведення експертизи матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), а також експертизи матеріалів про внесення змін до реєстраційних матеріалів протягом дії реєстраційного посвідчення регулюється однойменним Порядком, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України № 426 від 26.08.2005 р. (далі - Порядок № 426) та Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів і розмірів збору за їх державну реєстрацію (перереєстрацію)" від 26 травня 2005 р. № 376 (далі - Порядок № 376).

Відповідно до п. 17 ч. 1 розділу II Порядку № 426 державна реєстрація готового лікарського засобу - процедура, яка проводиться відповідно до вимог чинного законодавства з метою допуску лікарського засобу до медичного застосування в Україні та внесення його до Державного реєстру лікарських засобів України.

Пунктом 2 Порядку № 376 передбачено, що державна реєстрація лікарського засобу здійснюється МОЗ на підставі заяви та результатів експертизи реєстраційних матеріалів на такий засіб, проведеної Державним експертним центром МОЗ (далі - Центр) у визначеному МОЗ порядку.

Державна реєстрація лікарського засобу, який зареєстрований компетентним органом Сполучених Штатів Америки, Швейцарії, Японії, Австралії, Канади, за централізованою процедурою компетентним органом Європейського Союзу для застосування на території таких країн чи держав - членів Європейського Союзу, здійснюється на підставі заяви та висновку Центру, складеного за результатами проведення у визначеному МОЗ порядку розгляду доданих до заяви матеріалів.

Державну реєстрацію лікарського засобу, який підлягає закупівлі за результатами закупівельної процедури, проведеної спеціалізованою організацією, яка здійснює закупівлі, на виконання угоди щодо закупівлі між МОЗ та відповідною спеціалізованою організацією, яка здійснює закупівлі, здійснює Міністерство на підставі заяви та висновку Центру, складеного за результатами проведення експертизи реєстраційних матеріалів щодо їх автентичності.

Відповідно до ч. 2 п. 4.1. Порядку № 426, за своїм характером зміни до реєстраційних матеріалів класифікують на:

- зміни типу ІА - незначні зміни, що виявляють незначний вплив або не виявляють впливу на якість, безпеку та ефективність лікарського засобу та стосуються внесення поправок до змісту матеріалів реєстраційного досьє, поданих на момент прийняття рішення про реєстрацію лікарського засобу, і не потребують його нової реєстрації;

- зміни типу ІБ - незначні зміни, які не можуть бути змінами типу ІА та типу II і не потребують нової реєстрації;

- зміни типу II - будь-які зміни до матеріалів реєстраційного досьє, що не потребують нової реєстрації лікарського засобу та можуть виявляти значний вплив на його якість, безпеку та ефективність, але не можуть розглядатися як зміни типу ІА та ІБ.

Пунктом 6.17 Порядку № 426 встановлено, що за результатами експертизи Центр складає висновки щодо внесення змін до матеріалів реєстраційного досьє або змін, що потребують нової реєстрації лікарського засобу, враховуючи при цьому строк, зазначений заявником у реєстраційній формі, протягом якого заявлені зміни мають бути введені в дію.

Оскільки однією з позовних вимог є зобов`язання відповідача-2 відмовити в державній реєстрації лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», що є необхідним для досягнення мети правосуддя - поновлення порушеного права та недопущення його подальшого порушення в майбутньому, то після надання позитивного висновку третьою особою відповідач-2 буде зобов`язаний зареєструвати лікарський засіб «ІНФОРМАЦІЯ_1», поданий на реєстрацію відповідачем-1, а тому виконання рішення суду в частині вимог до відповідача-2 буде неможливим, у разі не вжиття заходів до забезпечення позову.

Крім того, заявник посилається на те, що після проведення державної реєстрації лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідач-1 набуде право на ввезення в Україну та реалізацію в Україні лікарського засобу, в якому використовується сполука еторикоксиб, яка підлягає охороні за патентом України № НОМЕР_1, що призведе до необхідності подачі нових позовів, розширення кола відповідачів для захисту прав інтелектуальної власності позивача.

Щодо застосування такого заходу забезпечення позову як заборона третій особі вносити будь-які зміни до реєстраційних матеріалів лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», то ці вимоги заявник обґрунтовує тим, що незастосування такого заходу забезпечення позову призведе до того, що розгляд справи по суті буде затримано через необхідність зміни предмету позову.

При цьому, заявник посилається на підтвердження своїх вимог у заяві про вжиття заходів до забезпечення позову на позицію судів вищих інстанцій в аналогічних справах, зокрема на постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 14.08.2018 року у справі № 910/1915/18, від 19.02.2021 року у № 910/14116/20, якими, на думку заявник, були задоволені аналогічні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

III. Висновки суду

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті як запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, так і забезпечити можливість ефективного (раціонального) захисту прав позивача, у разі, якщо не вжиття таких заходів в подальшому може суттєво утруднити для позивача (заявника) відновлення порушеного права.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, аналізуючи положення чинного процесуального господарського законодавства, в системному аналізі з обов`язковими нормами міжнародного права, а також з огляду на практику Верховного суду, суд приходить до висновку, що для вжиття заходів до забезпечення позову існує декілька визначених законом передумов.

Однією з умов (підстав) застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Другою самостійною умовою (підставою) для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Предметом спору у даній справі № 910/19065/20 є захист прав позивача на винахід «заміщені піридини, фармацевтична композиція на їх основі та спосіб лікування опосередкованих циклооксигеназою захворювань», якою захищено сполуку еторикоксиб, що охороняється на території України за патентом № НОМЕР_1 (дата подання заявки - 08.07.1997 та реєстрації - 15.01.2004 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що існують підстави для захисту прав інтелектуальної власності позивача на винахід за патентом України №62935, оскільки у позивача існують обґрунтовані підстави вважати, що діючою речовиною лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1» (що подано на реєстрацію в Україні відповідачем-1), у формі таблеток, вкритих плівковою оболонкою, є сполука еторикоксиб, тотожна з композицією, яка захищена патентом України №62935. Разом з тим позивач не надавав будь-якого дозволу відповідачу-1, на використання винаходу за патентом України №62935 у вищевказаному лікарському засобі.

Хоч вимоги позивача у справі і носять немайновий характер, проте вони спрямовані на перешкоду порушенню прав позивача на винахід за патентом № НОМЕР_1 шляхом заборони реєстрації лікарського засобу з використанням винаходу, захищеного належним позивачу патентом, і перешкоджанню ввезенню лікарського засобу, що має намір зареєструвати відповідач-1, на територію України та ведення такого лікарського засобу в цивільний оборот, а отже, заходи до забезпечення позову, про які клопоче заявник, здатні забезпечити ефективний захист прав позивача, у разі визнання судом позовних вимог обґрунтованими та їх задоволення.

Отже, суд погоджується з заявником, що не вжиття заходів забезпечення позову, про які клопоче заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також це може призвести до розширення кола учасників справи, а також зумовить необхідність подачі нових позовів для відновлення порушеного права інтелектуальної власності позивача на винахід.

Таким чином, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист порушеного права, а також може унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог - необхідним для досягнення мети правосуддя є вжиття заходів забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 червня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд погоджується з позицією заявника, викладеній у поданій заяві про вжиття заходів забезпечення позову, що заборона третій особі у справі вчиняти певні дії, а саме видавати висновок про рекомендацію реєстрації лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1» та вносити будь-які зміни до реєстраційних матеріалів лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», не може вплинути на майновий стан та/або господарську діяльність відповідачів та інших осіб, та не є втручанням в дискреційні повноваження третьої особи, з огляду на те, що передбачена процесуальним законом заборона особі вчиняти певні дії не є втручанням у повноваження третьої особи, а виступає як обґрунтоване обмеження його дій виключно з метою забезпечення виконання судового рішення (в разі задоволення позовних вимог), і невжиття відповідних заходів може мати наслідком ускладнення або неможливість виконання рішення та неможливість ефективного захисту прав позивача.

Судом також встановлено, що заходи до забезпечення позову, про які клопоче заявник, співвідносяться із заявленими Позивачем вимогами, і, отже, існує конкретний зв`язок між цими заходами і предметом позову; наявні обставини свідчать про те, що ці заходи до забезпечення позову спрямовані саме на зупинення ймовірного порушення прав Позивача на відповідний об`єкт інтелектуальної власності, за захистом яких (прав) він і звернувся до суду.

Крім того, необхідність у застосуванні певних способів захисту у сфері інтелектуальної власності, як і вжиття заходів забезпечення позову, пов`язується, насамперед, з недопущенням розповсюдження товарів, виготовлення або введення у цивільний оборот, імпорт чи експорт яких здійснюється з ймовірним порушенням права інтелектуальної власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1915/18 та у постанові Верховного суду від 19.02.2021 у справі № 910/14116/20.

Відповідно до частин 1, 2 статті 144 ГПК України, ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 141, 234 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Компанії МЕРК КЕНАДА ІНК. (Транс-Канада шосе, Кіркленд QC H9H 4M7, Канада, СА) про забезпечення позову у справі № 910/19065/20 задовольнити.

2. Вжити наступні заходи забезпечення позову по справі № 910/19065/20:

2.1. - заборонити Державному підприємству "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" до набрання рішенням у справі № 910/19065/20 законної сили видавати висновок про рекомендацію до реєстрації лікарського засобу "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Стягувач: Компанія МЕРК ШАРП ЕНД ДОМЕ КОРП. (Ван Мерк Драйв, П.О. Бокс 100, Вайтхауз Стейшн, ЕнДжей 08889, США).

Боржник: Державне підприємство "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" (03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, буд. 14, ідентифікаційний код - 20015794)

2.2. - заборонити Державному підприємству "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" до набрання рішенням у справі № 910/19065/20 законної сили вносити будь-які зміни до реєстраційних матеріалів лікарського засобу "ІНФОРМАЦІЯ_1", в тому числі і такі, що мають наслідком зміну назви лікарського засобу, зміну заявника або виробника, їх найменування тощо.

Стягувач: Компанія МЕРК ШАРП ЕНД ДОМЕ КОРП. (Ван Мерк Драйв, П.О. Бокс 100, Вайтхауз Стейшн, ЕнДжей 08889, США).

Боржник: Державне підприємство "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" (03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, буд. 14, ідентифікаційний код - 20015794)

3. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 25.02.2021.

4. Відповідно до статті 144ГПК України дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку включно до 10.04.2023.

5. Відповідно до підпункту 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.

6. Згідно ч.8 ст.140 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

7. Ухвалу надіслати учасникам судового процесу.

Суддя Г.П. Бондаренко-Легких