РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021Справа № 910/9721/18

За позовом Дочірнього підприємства Луганський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України Луганської області

до 1. Міністерства оборони України

2. Військової частини НОМЕР_1

треті особи 1. Державна казначейська служба України, 2. Служба безпеки України, 3. Антитерористичний центр при Службі безпеки України, 4. Генеральний штаб Збройних сил України, 5. Публічне акціонерне товариство Державна акціонерна компанія Автомобільні догори України м. Києва

за участю Офісу Генерального прокурора

про відшкодування шкоди, ціна позову 21411037,02 грн.,

Суддя Паламар П.І.
Секретар судового засідання Радецька Ю.О.
Представники:
від позивача: Глушпенко В.О.,

від відповідачі: 1. Панько В.М.,

2. Мигас О.О.,

від третіх осіб: 1. не з`явився, 2. Ярко О.Ю., 3. Демчук В.В., 4. Ярусевич Д.Ю.,

5. ОСОБА_1

від прокуратури: Сукач В.В.

СУТЬ СПОРУ :

у липні 2018 року Дочірнє підприємство Луганський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (далі-позивач) звернулося в суд з позовом до Міністерства оборони України (далі-відповідач 1.) про відшкодування 20679411 грн. шкоди.

У процесі розгляду справи позивач заявою від 23 листопада 2018 р. збільшив розмір своїх вимог до 21411037,02 грн.

Позивач зазначав, що йому на праві господарського віддання належать:

- виробнича база (адмінбудівля, прохідна, будівля для стоянки автомашин, заправочний пункт, склад, побутовий корпус, котельня, будівля їдальні з підвалом, пожежний резервуар, реммайстерня, склад противоожеледних матеріалів, будівля для стоянки техніки, водомаслогрійка, мийно-оглядова естакада, туалет, водонапірна башта, склад з підвалом, туалет, ангар для зберігання, навіс для зберігання техніки, гараж для стоянки і ремонту техніки, залізобетонна огорожа та ворота, підвищена колія) загальною площею 6455,2 м2 по вул. Ново-Старобільській, 30 у м. Сватове Луганської області;

- виробнича база (адмінкорпус, трансформаторна підстанція, бітумосховище, газорозподільчий пункт, вагова, котельня, склад паливно-мастильних матеріалів, склад мінеральних добрив, туалет, майстерня, водонапірна башта, вузол для розчину цементу, залізобетонна огорожа, залізничний тупик) загальною площею 443,25 м2 по вул. Ново-Старобільській, 27 у м. Сватове Луганської області.

29 жовтня 2015 р. близько 19:30 год. на території об`єднаних польових складів ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України (далі-відповідач 1.) по вул. Ново-Старобільській у м. Сватове Луганської області сталася надзвичайна ситуація пожежа з детонацією та вибухами боєприпасів, які зберігалися на території складу.

Унаслідок вибухів було пошкоджене належне йому майно, а саме, будівлі та споруди виробничих баз. Про це комісією у складі заступника начальника управління економічного розвитку Сватівської райдержадміністрації, головного інспектора Сватіського МВ ГУ ДСНС України в Луганській області, начальника філії Сватівський райавтодор, головного експерта ДП Укрдержбуд-експертиза, головного інженера ДП Луганський облавтодор, майора цивільно-військового співробітництва сектору А та директора його підприємства було складено акт огляду територій та майна від 3 листопада 2015 р.

На підставі висновку за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 1972 від 28 лютого 2018 р. розмір завданої вищевказаному майну шкоди склав 20679411 грн.

Також внаслідок цих вибухів було пошкоджено належні йому транспортні засоби (автомобільну та дорожню техніку), частина з яких відновленню не підлягає, а також оргтехніку, меблі та інше побутове майно, що знаходилося в будівлях центральної бази філії. Розмір завданої пошкодженням указаного майна шкоди склав 731626,02 грн.

У зв`язку з наведеним позивач на підставі ст.ст. 1174, 1187, ЦК України, ст.ст. 3, 14 Закону України Про Збройні Сили України, ст.ст. 1, 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України просив задовольнити позов та стягнути з відповідачів на свою користь 21411037,02 грн. (20679411+731626,02) майнової шкоди, а також понесені ним по справі судові витрати, у.ч. 18213,12 грн. понесених ним по справі витрат пов`язаних із проведенням експертизи щодо встановлення розміру завданої його майну шкоди.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач 1. у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Зазначав, що Міністерство оборони України відповідно до визначених законодавством України завдань не має у своїй структурі (у складі своїх підрозділів) будь-яких складів боєприпасів. Склади боєприпасів у м. Сватове Луганської області не були організаційно-штатною одиницею Збройних Сил України, зазначені склади створені на підставі завдання, визначеного розпорядженням першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької і Луганської областей), посадовими особами сектору А, а не посадовими особами Міністерства оборони України і Збройних Сил України. У зв`язку з цим він не є належним відповідачем у справі.

Ухвалою суду від 5 серпня 2020 р. до участі у справі в якості співвідповідача було залучено військову частину НОМЕР_1 (далі-відповідач 2.)

Відповідач 2. у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, оскільки на Військову частину НОМЕР_1 розпорядчим актом не покладався обов`язок щодо створення, організації функціонування, забезпечення охорони польового складу боєприпасів у м. Сватове, її військовослужбовці лише були відряджені до Луганської області для участі в антитерористичній операції.

У процесі розгляду до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено Державну казначейську службу України (далі-третя особа 1.), Службу безпеки України (далі-третя особа 2.), Антитерористичний центр при Службі безпеки України (далі-третя особа 3.), Генеральний штаб Збройних сил України (далі-третя особа 4.), Публічне акціонерне товариство Державна акціонерна компанія Автомобільні догори України (далі-третя особа 5.).

Представник третьої особи 1. у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений в установленому порядку.

Представники третіх осіб 2., 4. у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, аналогічних викладених відповідачем 1.

Третя особа 3. у письмових поясненнях на позовну заяву, її представник у судовому засіданні зазначав, що розташовані у м. Сватове Луганської області склади не перебували на балансі Антитерористичного центру при Службі безпеки України. Останнє відповідно до повноважень, визначених Положенням про Антитерористичний центр, та його координаційні групи при регіональних органах Служби безпеки України не приймали організаційно-розпорядчих рішень щодо створення складів ракетно-артилерійського озброєння. Вказував, що на Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройними Силами України покладено обов`язок здійснювати від імені держави управління військовим майном, зокрема, боєприпасами, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснювати контроль за їх використанням і збереженням, у т.ч. у разі закріплення військового майна за військовими частинами.

Третя особа 5. у письмових поясненнях на позовну заяву, її представник у судовому засіданні підтримав заявлений позивачем позов, пояснила, що виробничі бази по вул. Ново-Старобільській, 27 та 30 у м. Сватове Луганської області належать їй на праві власності та передані у господарське відання позивача.

Прокурор у судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів, аналогічних викладеним відповідачем 1.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 202 ГПК України у відсутності третьої особи 1. за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, прокурора та інших учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов до Міністерства оборони України підлягає частковому задоволенню, у позові до Військової частини НОМЕР_1 слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу на праві господарського віддання належать:

- виробнича база (адмінбудівля, прохідна, будівля для стоянки автомашин, заправочний пункт, склад, побутовий корпус, котельня, будівля їдальні з підвалом, пожежний резервуар, реммайстерня, склад противоожеледних матеріалів, будівля для стоянки техніки, водомаслогрійка, мийно-оглядова естакада, туалет, водонапірна башта, склад з підвалом, туалет, ангар для зберігання, навіс для зберігання техніки, гараж для стоянки і ремонту техніки, залізобетонна огорожа та ворота, підвищена колія) загальною площею 6455,2 м2 по вул. Ново-Старобільській, 30 у м. Сватове Луганської області;

- виробнича база (адмінкорпус, трансформаторна підстанція, бітумосховище, газорозподільчий пункт, вагова, котельня, склад паливно-мастильних матеріалів, склад мінеральних добрив, туалет, майстерня, водонапірна башта, вузол для розчину цементу, залізобетонна огорожа, залізничний тупик) загальною площею 443,25 м2 по вул. Ново-Старобільській, 27 у м. Сватове Луганської області.

Крім того, на праві власності позивачу належать автомобілі ГАЗ 3110 д.н. НОМЕР_2 , ГАЗ 3302 д.н. НОМЕР_3 , ВАЗ 2131 д.н. НОМЕР_4 , ДЄ 21 ГАЗ 5321 д.н. НОМЕР_5 , КРАЗ 256Б д.н. НОМЕР_6 , КРАЗ 256Б1 р.н. НОМЕР_7 .

Це підтверджується поясненнями позивача, наявними у матеріалах справи свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 1 червня 2011 р., витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом №№ 30169918, 30169598 від 2 червня 2011 р., реєстраційними документами на транспортні засоби.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Також встановлено, що розпорядженням першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) № 341/082 ог/дск від 15 серпня 2014 р. по вул. Ново-Старобільській у м. Сватове Луганської області з метою забезпечення запасу боєприпасів, зменшення відстані їх підвозу до частин та підрозділів сектору А були створені польові склади ракетно-артилерійського озброєння.

Формування польових складів відбулося за рахунок 65 ракетно-артилерійського та 6 арсеналів, для ведення обліку, прийому, зберігання та видачі боєприпасів було призначено оперативну групу у кількості 4 військовослужбовців (начальник складу, помічник начальника складу, два начальника сховища) відряджених у розпорядження керівника сектору А.

Указані обставини підтверджуються поясненнями Міністерства оборони України, поданими суду 18 травня 2020 р., які не заперечені іншими учасникам судового провадження, вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2016 р. у справі № 426/13206/16-к.

З наведеного вбачається, що польові склади ракетно-артилерійського озброєння були створені для забезпечення проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Відносини у сфері боротьби з тероризмом були врегульовані Законом України Про боротьбу з тероризмом в редакції станом на час настання надзвичайної ситуації.

Згідно з його положеннями антитерористична операція комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності (ст. 1).

Одним із суб`єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є Міністерство оборони України (ст. 4).

Міністерство оборони України, органи військового управління, з`єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України забезпечують захист від терористичних посягань об`єктів та майна Збройних Сил України, зброї масового ураження, ракетної і стрілецької зброї, боєприпасів, вибухових та отруйних речовин, що перебувають у військових частинах або зберігаються у визначених місцях; організовують підготовку та застосування сил і засобів Сухопутних військ, Повітряних Сил, Військово-Морських Сил Збройних Сил України в разі вчинення терористичного акту у повітряному просторі, у територіальних водах України; беруть участь у проведенні антитерористичних операцій на військових об`єктах та в разі виникнення терористичних загроз безпеці держави із-за меж України; в разі залучення до проведення антитерористичної операції - забезпечують із застосуванням наявних сил та засобів виконання завдань щодо припинення діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій; беруть участь у затриманні осіб, а у випадках, коли їх дії реально загрожують життю та здоров`ю заручників, учасників антитерористичної операції або інших осіб - їх знешкоджують (ст. 5).

Отже, участь Міністерства оборони України у боротьбі з тероризмом здійснюється як безпосередньо, так і через органи військового управління, з`єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України.

За змістом вимог ст.ст. 1-3, 14 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, боєприпаси. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у т.ч. закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування). Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статуту військового майна. Майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

З матеріалів справи вбачається, що після вилучення озброєння з військових частин (65 ракетно-артилерійського та 6 арсеналів), за якими воно було закріплене, та розгортання польових складів це військове майно не було передане на баланс (оперативне управління) військовому формуванню (військовій частині) зі статусом юридичної особи, яка б могла самостійно нести юридичну відповідальність за нього.

Облік, прийом, зберігання та видача боєприпасів здійснювалися військовослужбовцями Збройних Сил України, відрядженими з місць постійної служби до військових формувань, які також не мали статусу юридичної особи.

За таких обставин суд вважає, що залучившись до проведення антитерористичної операції із застосуванням наявних засобів озброєння, здійснюючи діяльність з розміщення та утримання польових складів у м. Сватовому Луганської області саме Міністерство оборони України зберегло за собою та здійснювало оперативний контроль (управління) над боєприпасами на указаних складах, оскільки вилучене з місць постійного зберігання військове майно не було закріплене за іншою юридичною особою, спроможною нести самостійну юридичну відповідальність.

Заперечення Міністерства оборони України з цього приводу суперечать вищевказаним вимогам Законів України Про боротьбу з тероризмом, Про правовий режим майна у Збройних Силах України, відповідних положень ЦК України, тому є безпідставними.

У розумінні вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України діяльність, пов`язана зі зберіганням та утриманням ракетно-артилерійських боєприпасів, які містять вибухо- та вогненебезпечні речовини, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, є джерелом підвищеної небезпеки.

29 жовтня 2015 р. близько 19:30 год. на території об`єднаних польових складів ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України (далі-відповідач 1.) по вул. Ново-Старобільській у м. Сватове Луганської області сталася надзвичайна ситуація пожежа з детонацією та вибухами боєприпасів, які зберігалися на території складу.

Ці обставини є загальновідомими, що підтверджується повідомленнями на інтернет-сайтах газети Голос України від 31 жовтня 2015 р. (http://www.golos.com.ua/article/260516), ТСН-Україна новини за 29 жовтня 2015 р. (https://www.youtube.com/watch?v=Lfuom6eeOSY), та не заперечуються сторонами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, які є загальновідомими, не підлягають доказуванню.

Унаслідок вибухів було пошкоджено належне позивачу майно, а саме будівлі та споруди, розташовані на виробничих базах по вул. Ново-Старобільській, 27 та 30 у м. Сватове Луганської області, та автомобілі ГАЗ 3110 д.н. НОМЕР_2 , ГАЗ 3302 д.н. НОМЕР_3 , ВАЗ 2131 д.н. НОМЕР_4 , ДЄ 21 ГАЗ 5321 д.н. НОМЕР_5 , КРАЗ 256Б д.н. НОМЕР_6 , КРАЗ 256Б1 р.н. НОМЕР_7 .

Це підтверджується поясненнями представника позивача, актом огляду територій та майна від 3 листопада 2015 р., складеним заступником начальника управління економічного розвитку Сватівської райдержадміністрації, головним інспектором Сватіського МВ ГУ ДСНС України в Луганській області, начальником філії Сватівський райавтодор, головним експертом ДП Укрдержбуд-експертиза, головним інженером ДП Луганський облавтодор, майором цивільно-військового співробітництва сектору А та директором підприємства позивача, доданими до висновків за результатами проведення будівельно-технічних досліджень №№ 1972 від 28 лютого 2018 р. та 3558-3561 від 31 жовтня 2018 р. фототаблицями.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз № 1972 від 28 лютого 2018 р., частково висновку Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз № 3558-3561 від 31 жовтня 2018 р. вартість робіт з відновлення будівель та споруд по вул. Ново-Старобільській, 27 та 30 у м. Сватове Луганської області становить 20679414 грн.

Доказів, які б спростовували такий розмір шкоди, завданої нерухомому майну позивача, суду не надано.

Доводи відповідачів та прокурора з приводу розміру завданої шкоди належними доказами не підтверджені, тому є необгрунтованими.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що проведення оцінки завданої внаслідок вибухів на складах шкоди до часу розмінування прилеглої території було неможливим. Тому посилання на зволікання позивача під час визначення характеру й обсягу руйнувань та розміру завданих внаслідок цього збитків є необгрунтованими.

Таким чином, суд вважає доведеним розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок знищення та пошкодження належного йому нерухомого майна, 20679411 грн.

За змістом вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

За правилами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується володільцем цього об`єкта підвищеної небезпеки або особою, яка неправомірно заволоділа ним, незалежно від їх вини. Винятком з цього правила є положення ч. 5 ст. 1187 ЦК України, яка звільняє таку особу від відповідальності, якщо шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З урахуванням встановлених вище обставин володільцем джерела підвищеної небезпеки на час настання надзвичайної ситуації було Міністерство оборони України.

Посилання відповідача 1. з цього приводу необґрунтовані, оскільки як вбачається з матеріалів справи для виконання посадових обов`язків у сектор А антитерористичної операції відряджалися лише окремі військовослужбовці, а не військова частина НОМЕР_1 .

За недоведеності факту перебування польових складів як джерела підвищеної небезпеки у володінні відповідача 2. підстави для покладення на нього відповідальності за завдану цим джерелом шкоду відсутні.

За таких обставин у задоволенні позову до Військової частини НОМЕР_1 слід відмовити.

Протиправність поведінки відповідача 1. полягає у незабезпеченні збереження та утримання ракетно-артилерійських боєприпасів, що створило небезпеку як для нього, так і для інших осіб.

Ці обставини також підтверджуються вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2016 р. у справі № 426/13206-16-к.

Доказів добровільного відшкодування відповідачем 1. завданої позивачу шкоди суду не надано.

За таких обставин з відповідача 1. як володільця джерела підвищеної небезпеки на користь позивача відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України підлягає стягненню 20679411 грн. майнової шкоди.

Решта вимог стосується відшкодування шкоди, завданої транспортним засобам, оргтехніці, меблям та іншому побутовому майну позивача.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України позивачем не надано доказів, які б підтверджували розмір шкоди завданої транспортним засобам позивача.

Також ним не надано доказів знищення оргтехніки, меблів та іншого побутового майна у будівлях та спорудах (виробничих базах) по вул. Ново-Старобільській, 27 та 30 у м. Сватове Луганської області, саме під час надзвичайної ситуації на польових складах.

Доводи позивача з цього приводу достовірними доказами не підтверджуються, тому є необґрунтованими.

За таких обставин у позові до Міністерства оборони України в цій частині відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 2. ч. 3. ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 127 ГПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням будівельно-технічного дослідження щодо встановлення розміру завданої його майну шкоди, позивач подав платіжне доручення № 68 від 14 листопада 2017 р.

Враховуючи доведеність розміру пов`язаних із проведенням експертизи, необхідної для розгляду даної справи, належними і допустимими доказами, витрати по оплаті експертизи підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача 1. в розмірі 18213,12 грн.

Оскільки у позові до відповідача 2. відмовлено, позов до відповідача 1. задоволено частково, то решту понесених по справі судових витрат стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача та відповідача 1. пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Дочірнього підприємства Луганський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України Луганської області до Міністерства оборони України задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код 00034022) на користь Дочірнього підприємства Луганський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 70, код 319951 грн. майнової шкоди, 18213,12 грн. витрат по оплаті експертизи, 310191,21 грн. витрат по оплаті судового збору.

У позові до Міністерства оборони України в іншій частині відмовити.

У позові Дочірнього підприємства Луганський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України Луганської області до Військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 4 березня 2021 року.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар