ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26 лютого 2021 року Справа № 910/19278/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича

про стягнення 15 100 грн. витрат на професійну правничу допомогу

по справі № 910/19278/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вітам Україна, м.Київ

до Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича, смт. Ратне, Ратнівського району, Волинської області

третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Фізичної особи-підприємця Смолярчука Петра Миколайовича

про стягнення 557 895,63 грн.,

за участю представників:

від заявника: н/з,

від позивача: н/з,

від третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: н/з,

в с т а н о в и в:

ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.02.2021 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Вітам Україна до Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Фізичної особи-підприємця Смолярчука Петра Миколайовича про стягнення 557 895,63 грн. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України було залишено без розгляду.

В судовому засіданні 11.02.2021 представник відповідача на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України подав заяву про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем. В заяві зазначив про те, що докази на підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката будуть подані до суду впродовж 5 днів після ухвалення судового рішення; попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 12 100 грн.

16.02.2021 на електронну пошту суду, 17.02.2021 по пошті представник позивача надіслала до суду заперечення на заяву відповідача про стягнення з позивача витрат відповідача на правничу допомогу.

В заяві представник позивача посилається на таке:

- відповідачем не обгрунтовано, в чому полягають необгрунтовані дії позивача; зазначає про те, що ТзОВ «Вітам Україна» подало позовну заяву 07.12.2020, 28.12.2020 було відкрито провадження по справі. Лише 14.01.2021 було прийнято Північним апеляційним господарським судом постанову по справі № 910/8590/20 та стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Граве Україна" на користь ТОВ "Бюро Вин" (власник вантажу) 558 323,66 грн. страхового відшкодування, 7 146,24 грн. пені, 5 857,82 грн. 3% річних, 7 258,20 грн. інфляційних втрат. На підставі цієї постанови ПрАТ "Страхова компанія "Граве Україна" виплатила ТОВ "Бюро Вин" страхове відшкодування за втрачений вантаж, а ТОВ «Бюро вин» в свою чергу повернуло позивачу отримані раніше від нього кошти на відшкодування вартості втраченого вантажу. Отже, на момент подачі позовної заяви у грудні 2020 року позивач не знав і не міг знати, яке буде ухвалено рішення по справі № 910/8590/20 в апеляційній інстанції і чи виконає його ПрАТ "Страхова компанія "Граве Україна". Крім цього, судом першої інстанції по вказаній справі ТОВ «Бюро вин» було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з ПрАТ "Страхова компанія "Граве Україна" страхового відшкодування.

Позивач не міг чекати рішення апеляційної інстанції по справі № 910/8590/20, оскільки в грудні 2020 року спливав скорочений річний строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення вартості втраченого вантажу з відповідача.

До моменту виконання постанови Північного апеляційного господарського суду по справі № 910/8590/20 та повернення коштів позивачу від ТОВ "Бюро Вин" позовні вимоги позивача були повністю обґрунтовані та підлягали задоволенню судом. Дізнавшись про виконання рішення по справі № 910/8590/20, позивач звернувся до ТОВ "Бюро Вин" про повернення коштів, сплачених йому і невідкладно 05.02.2020, тобто до початку другого судового засідання по справі №910/19278/20, позивач подав заяву про залишення позовних вимог без розгляду.

Також представник позивача вважає, що зловживань процесуальними правами з боку позивача не було, а саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду чи відмови від позову не є необгрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами Господарського процесуального кодексу України, що не містить обмежень у його реалізації.

Крім цього, представник позивача в заяві посилається на те, що відповідач разом із першою заявою по суті спору не подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

19.02.2021 від Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича надійшла заява б/н від 16.02.2021, в якій він просить постановити додаткову ухвалу у справі №910/19278/20 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Вітам Україна на користь Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича 15 100 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На обгрунтування заяви представник відповідача посилається на те, що позивач, подавши до суду заяву про залишення позову без розгляду (в той час, коли відповідач вказував на необгрунтованість позовних вимог), не довів обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог.

До заяви представник відповідача приєднав докази понесення витрат на правову допомогу: акт прийому-передачі частини наданих послуг від 15.02.2021, акт прийому-передачі частини наданих послуг від 20.01.2021.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 22.02.2021 заяву Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича про стягнення з ТзОВ Вітам Україна 15 100 грн. витрат на професійну правничу допомогу було прийнято до розгляду та призначено в судове засідання на 26.02.2021.

23.02.2021 на електронну адресу суду, 24.02.2021 - по пошті надійшло клопотання представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю Вітам Україна б/н від 23.02.2021, в якому представник позивача просив суд забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою суду від 24.02.2021 у задоволенні клопотання представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю Вітам Україна про участь у судовому засіданні 26.02.2021 в режимі відеоконференції було відмовлено у зв`язку із відсутністю технічної можливості Господарського суду Волинської області забезпечити проведення вже призначеного судового засідання в режимі відеоконференції.

23.02.2021 на електронну адресу суду, 25.02.2021 - по пошті надійшла заява б/н від 23.02.2021 відповідача, в якій він просить проводити розгляд заяви за відсутності заявника та його представника.

25.02.2021 представник ТзОВ Вітам Україна надіслала до суду клопотання б/н від 25.02.2021, в якому представник просить судове засідання відкласти, посилаючись на те, що представник позивача мала контакт із хворим на коронавірусну хворобу та наразі вона сама має ознаки гострої респіраторної вірусної інфекції.

Клопотання представника позивача залишено судом без задоволення, оскільки явка представника позивача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України розглядається в судовому засіданні, яке призначається не пізніше 15 днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Крім цього, сторін було попереджено про те, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Заява Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича б/н від 16.02.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Вітам Україна 15 100 грн. витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 3 ч. 1. ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з цим, у ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статтей 129 -130 ГПК України дає підстави для висновку про те, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

Приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Ухвалу Господарського суду Волинської області у справі №910/19278/20, якою позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Вітам Україна до Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича залишено без розгляду, постановлено 11.02.2021 (повний текст виготовлено 12.02.2021).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.021 відповідач за допомогою поштового зв`язку надіслав до суду докази на підтвердження витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.7 ст.116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга чи інші документи чи матеріали чи грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв?язку.

З огляду на викладене, докази надіслано в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.

В судовому засіданні 11.02.2021 представник відповідача, на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України заявив про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, зазначивши, що докази на підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката будуть подані до суду впродовж 5 днів після ухвалення судового рішення; вказує, що попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 12 100 грн.

За приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.

Відповідач у заяві б/н від 16.02.2021 про стягнення з позивача 15 100 грн. витрат на професійну правничу допомогу вказує про те, що про необґрунтованість дій позивача він зазначав ще у відзиві на позов.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Разом з цим, відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним вчинені в процесі розгляду справи та в чому вони полягають, зокрема: що позивач діяв недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; що систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; що позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; що дії позивача були умисні.

У заяві про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач посилається на те, що позивач пред`явив безпідставний позов.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Відповідно до статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявления завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необгрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач не здійснював жодної із вказаних дій, тобто позивач не зловживав процесуальними правами.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України» №377/02 п.52 рішення від 08.04.2010, суд зазначає, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Тому, кваліфікуючи подання позову як зловживання процесуальним правом та встановлюючи негативні наслідки за такі дії, тим самим сторону позбавляють гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.

Аналіз обставин розгляду цієї справи свідчить про добросовісність користування позивачем наданими йому процесуальними правами та відсутність з його сторони зловживань щодо них.

Доводи відповідача про безпідставність позову не можуть бути підставою для висновку про те, що дії позивача необгрунтовані, оскільки суд не вирішував спір по суті.

Сама по собі дія позивача щодо подання заяви про залишення позову без розгляду не є необгрунтованою дією, оскільки це його диспозитивне право, передбачене нормами Господарського процесуального кодексу України, що не містить обмежень у його реалізації.

Крім цього, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 09.07.2019 у справі №922/592/17; від 25.07.2019 у справі № 910/11310/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.01.2021.

З огляду на викладене, відповідач не довів необгрунтованості дій позивача в процесі розгляду справи, що могло б бути підставою для задоволення заяви про компенсацію здійснених Фізичною особою-підприємцем Супрунюком В. В. витрат. А відтак заява Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича б/н від 16.02.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Вітам Україна на користь Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича 15 100 грн. витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 130, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

у х в а л и в:

в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича б/н від 16.02.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Вітам Україна на користь Фізичної особи-підприємця Супрунюка Володимира Володимировича 15 100 грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

У відповідності до ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку і строки встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено та ухвалу підписано: 02.03.2021.

Суддя І. О. Якушева