ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2021 р. Справа№ 910/13649/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Владимиренко С.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім взуття "Б.Ніколас" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020

у справі № 910/13649/20 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім взуття "Б.Ніколас"

про стягнення 167 605,21 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Національна поліція України (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМ ВЗУТТЯ «Б. НІКОЛАС» (далі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій за порушення термінів (строків) виконання зобов`язання за Договором від 25.06.2019 №153НП (далі - Договір) у розмірі 167 605,21 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем строків поставки товару за Договором №153НП від 25.06.2019р. У зв`язку із чим, згідно умов Договору позивачем нараховано штрафні санкції у розмірі 167 605,21 грн., які і просить стягнути позивач.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 року справі №910/13649/20 позов Національної поліції України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ ВЗУТТЯ "Б. НІКОЛАС" про стягнення 167 605,21 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ ВЗУТТЯ "Б. НІКОЛАС" на користь Національної поліції України 167 605,21 (сто шістдесят сім тисяч шістсот п`ять) грн. пені та 2 514, 09 (дві тисячі п`ятсот чотирнадцять) грн. судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд, встановивши обставини порушення відповідачем строків поставки товару, керуючись ст. ст. 173 - 175, 193 ГК України, ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611, 629, 712 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІМ ВЗУТТЯ "Б. НІКОЛАС" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 року справі №910/13649/20 та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову Національної поліції України до "ДІМ ВЗУТТЯ "Б. НІКОЛАС" у даній справі відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 13, 613 ЦК України та ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні". Так, апелянт стверджує, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не було враховано встановлену висновком Торгово-промислової палати України №2039/21-10.4 від 15.08.2019 зміну істотних обставин, які сторони не могли передбачити при його укладенні, а саме відсутність у постачальника матеріалу з мембранним покриттям ePTFE ("SIRETESSILE S.r.I" /Італія/), що перешкоджало виконанню умов договору в межах узгоджених сторонами строків. Також скаржник зазначає, що позивач в порушення умов п. 11.1 договору вчасно не надав відповідачу відповіді на претензію про продовження строків договору внаслідок змін істотних обставин. За доводами відповідача, судом першої інстанції до спірних правовідносин не було застосовано приписи

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2020 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ ВЗУТТЯ "Б. НІКОЛАС" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ ВЗУТТЯ "Б. НІКОЛАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 року справі №910/13649/20 - залишено без руху. Товариству з обмеженою відповідальністю ДІМ ВЗУТТЯ "Б. НІКОЛАС" було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом надання до Північного апеляційного господарського суду доказів про про доплату судового збору, в сумі 618,12 грн.

28.12.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків, а саме докази про доплату судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.12.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ ВЗУТТЯ "Б. НІКОЛАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 року справі №910/13649/20. Витребувано з Господарського суду міста Києва справу №910/13649/20 за позовом Національної поліції України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ ВЗУТТЯ "Б. НІКОЛАС" про стягнення 167 605,21 грн. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

11.01.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва на виконання умов ухвали Північного апеляційного господарського суду від 30.12.2020 року надійшли матеріали справи 910/13649/20.

15.01.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 року справі №910/13649/20 без змін.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріально і процесуального права, а тому підлягають відхиленню судом. Так, позивач зазначає, що судом першої інстанції з посиланням на п. 1.4 договору вірно було встановлено те, що за змістом договірних зобов`язань товар мав бути вже наявним у власності відповідача, а тому посилання на відсутність відповідної сировини не може звільняти його від відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань. Також позивач звертає увагу на те, що нормами чинного законодавства не передбачено звільнення боржника від відповідальності у зв`язку з наявністю висновку Торгово-промислової палати України з встановленням істотних змін обставин, які сторони не могли передбачити під час укладення правочину. За доводами позивача, відповідач, здійснюючи комерційний розрахунок та беручи на себе відповідні зобов`язання, міг передбачити декілька джерел для закупівлі матеріалів на виробництво товару, та вжити відповідні заходи, необхідні для належного виконання ним зобов`язань. Позивач також зазначає, що направлення відповідачу відповіді на лист про внесення змін в договір поза межами встановлених в п. 11.1 договору строків ніяким чином не впливають на права останнього.

Розпорядження № 09.1-08/889/21 Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 р., у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/13649/20.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 р. для розгляду справи № 910/13649/20 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 року справу №910/13649/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду. Роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що 25.06.2019 між Національною поліцією України (покупець за договором, позивач у справі) та ТОВ "Дім взуття "Б.Ніколас" (постачальник за договором, відповідач у справі) було укладено договір №150НП про закупівлю взуття різного, крім спортивного та захисного (черевики типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1881) (далі - договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується у 2019 році поставити покупцю черевики типу А (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1881), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором.

Згідно п.1.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці та ціна одиниці товару визначається у Специфікації товару (додаток № 1 до договору) і розмірах товару (додаток № 2 до договору).

За змістом п. 3.1 договору ціна договору становить 1 506 546,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5.1 договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в строк по 16.09.2019 включно, за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

В п. п. 5.2, 5.5 договору сторонами узгоджено, що датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими особами сторін накладної. Право власності покупця на переданий товар виникає з моменту прийняття товару, факт якого засвідчується відміткою покупця на відповідній накладній.

Згідно умов Договору Постачальник зобов`язаний поставити Покупцю Товар у кількості 6 900 пар до 16 вересня 2019 року включно.

Товар поставлявся партіями, що підтверджується підписаними уповноваженими особами Покупця накладними: перша партія Товару у кількості 615 пар поставлена 06.09.2019, що підтверджується накладною №138 від 06.09.2019; друга партія Товару у кількості 571 пара поставлена 13.09.2019, що підтверджується накладною № 142 від 13.09.2019.

Проте, не вся кількість Товару була поставлена Постачальником Покупцю у термін, визначений пунктом 5.1 Договору, тобто з порушенням такого терміну, а саме:

- Третю партію Товару у кількості 155 пар поставлено 23 вересня 2019 року, що підтверджується накладною від 23.09.2019 №152, тобто з простроченням терміну поставки Товару на 7 днів (з 17.09.2019 по 23.09.2019).

- Четверту партію Товару у кількості 610 пар поставлено 25 вересня 2019 року, що підтверджується накладною від 25.09.2019 № 157, тобто з простроченням строку поставки Товару на 9 днів (з 17.09.2019 по 25.09.2019).

- П`яту партію Товару у кількості 1119 пар поставлено 02 жовтня 2019 року, що підтверджується накладною від 02.10.2019 №162, тобто з простроченням строку поставки Товару на 16 днів (з 17.09.2019 по 02.10.2019).

- Шосту партію Товару у кількості 1290 пар поставлено 08 жовтня 2019 року, що підтверджується підписом уповноваженого представника Покупця на накладній від 08.10.2019 №171, тобто з простроченням строку поставки Товару на 22 дні (з 17.09.2019 по 08.10.2019).

- Сьому партію Товару у кількості 2460 пар поставлено 16 жовтня 2019 року, що підтверджується підписом уповноваженого представника Покупця на накладній від 16.10.2019 №182, тобто з простроченням строку поставки Товару на 30 днів (з 17.09.2019 по 16.10.2019).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що постачальником п`ять партій Товару поставлено з порушенням термінів, визначених Договором, що є підставою для нарахування штрафних санкцій за порушення строку виконання зобов`язання.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється за правилами Цивільного кодексу України з урахуванням положень Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

05.12.2019 Національна поліція України звернулась до ТОВ «Дім взуття «Б.Ніколас» з претензією № 4207/26/3-2019 про сплату останнім штрафних санкцій в сумі 167 605,21 грн за порушення строків поставки товару.

Оскільки вимоги претензії не були виконані відповідачем, Національною поліцією України пред`явлено позов про стягнення з ТОВ «Дім взуття «Б.Ніколас» 167 605,21 грн пені, нарахованої за порушення строків поставки товару.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В матеріалах справи наявні накладні, що підтверджує факт поставки відповідачем позивачу товару згідно Договору на загальну суму 9 039 276,00 грн.

Згідно з частиною 1статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був зобов`язаний поставити позивачу товар на підставі 5.1 Договору до 16 вересня 2019, а відтак поставка товару за накладними від 23.09.2019 №152, від 25.09.2019 № 157, від 02.10.2019 №162, від 08.10.2019 №171 та від 16.10.2019 №182 відбулась з простроченням.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується несвоєчасна поставка відповідачем позивачу товару на підставі Договору за накладними від 23.09.2019 №152, від 25.09.2019 № 157, від 02.10.2019 №162, від 08.10.2019 №171 та від 16.10.2019 №182.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами в розділі V договору узгоджено порядок та строки поставки товару. Так, в п. 5.1 договору, як вже зазначалось у цій постанові, кінцевим строком поставки товару визначено 16.09.2019 (включно).

Частину товару в відповідач здійснив поставку поза межами договірних строків, що підтверджується накладними 23.09.2019 №152, від 25.09.2019 № 157, від 02.10.2019 №162, від 08.10.2019 №171 та від 16.10.2019 №182

Разом з цим, 19.08.2019 відповідач звернувся до позивача з листом №19-08/19/1 про внесення змін до договорів щодо продовження строків поставок, зокрема, за договором про закупівлю взуття різного, крім спортивного та захисного (черевики типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1881) від 25.06.2019 №153НП. На обґрунтування необхідності продовження строків поставки товару відповідач, зокрема, надав висновок Торгово-промислової палати України №2038/21-10.4 від 15.08.2019, із змісту якого вбачається, що суттєве ускладнення виконання зобов`язань, передбачених умовами договору зумовлене істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити при його укладенні, зокрема: тривалістю (40 календарних днів, з 03.07.2019 до 12.08.2019) виготовлення та поставки матеріалу з мембранним покриттям ePTFE ("SIRETESSILE S.r.I" /Італія/), що застосовується при виготовленні черевиків типу А відповідно до ТО 15.2-1:2017.

Листом №5384/31/03-2019 від 04.10.2019 Національна поліція України повідомила ТОВ "Дім взуття "Б.Ніколас" про те, що надані останнім документи не підтверджують настання об`єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строку поставки товару за договором.

Отже, як вірно констатовано місцевим господарським судом, між сторонами не було досягнуто згоди щодо внесення змін в правочин в частині строків виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару; додаткової угоди з цього питання між сторонами в порядку ст. 654 ЦК України не укладено. Відтак, відповідач в силу приписів ст. ст. 628, 629 ЦК України зобов`язаний був здійснити поставку товару включно до 16.09.2019.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги встановлену висновком Торгово-промислової палати України №2038/21-10.4 від 16.09.2019 зміну істотних обставин, які сторони не могли передбачити при його укладенні, визнаються судовою колегією необґрунтованими, оскільки предметом доказування у даній справі є доведення або спростування обставин неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань. Істотна зміна обставин має значення при вирішенні спору про внесення змін в правочин. При цьому, в рамках розгляду даної справи, відповідач вправі доводити відсутність його вини в порушені умов договору.

Колегія суддів вважає, що встановлені висновком Торгово-промислової палати України №2038/21-10.4 від 15.09.2019 обставини та вчинення відповідачем дій з ініціювання питання про внесення змін в умови договору щодо строків поставки товару не доводять вжиття останнім усіх залежних від нього заходів задля належного виконання зобов`язань за договором. Доказів того що відповідачем вчинялись дії з пошуку та придбання у інших постачальників сировини - матеріалу з мембранним покриттям ePTFE ("SIRETESSILE S.r.I" /Італія/) в матеріалах справи відсутні. Північний апеляційний господарський суд визнає слушними аргументи відзиву на апеляційну скаргу відносно того, що відповідач, здійснюючи комерційний розрахунок та беручи на себе відповідні зобов`язання, не був позбавлений можливості передбачити декілька джерел для закупівлі матеріалів на виробництво товару, та, відповідно, вжити заходи, необхідні для належного виконання ним зобов`язань.

Разом з цим, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Висновок Торгово-промислової палати України для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 ГПК України.

Судом першої інстанції також підставно було зауважено, що сторонами в п. 1.4 договору узгоджено, що постачальник підтверджує, що товар на момент укладення договору належить постачальнику на праві власності, не знаходиться під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язання перед будь-яким фізичними або юридичними особами чи державою, а також не обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим законодавством.

Тобто на момент укладення договору товар мав бути вже виготовлений та наявний у власності відповідача, а строки його поставки жодним чином не залежать від наявності чи відсутності матеріалу з якого він виготовляється. Відтак, доводи відповідача стосовно того, що виконання зобов`язань ускладнювалось наявністю зміною істотних обставин, які сторони не могли передбачити при укладенні договору, зокрема, відсутністю у постачальника матеріалу з мембранним покриттям ePTFE ("SIRETESSILE S.r.I" /Італія/) та необхідності його виготовлення виробником і придбання за зовнішньоекономічним контрактом, правомірно були відхилені судом.

За сукупністю вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідачем належними засобами доказування не доведено наявності обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.

Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення і доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем строків на надання відповіді на претензію про внесення змін до договору у зв`язку із зміною істотних обставин, оскільки наведені вище обставини не входять до предмета доказування у цій справі та не впливають на правильність вирішення спору судом першої інстанції.

Посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції положень ст. 616 ЦК України є безпідставними, оскільки обставин порушення відповідачем зобов`язань з поставки товару поза межами договірних строків у зв`язку з допущеними винними діями/бездіяльністю кредитора відповідачем не доведено, а судом у даній справі не встановлено.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В п. 9.2 договору сторонами узгоджено, що за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Північний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем сум пені, обрахованих окремо по кожній партії поставки, встановив, що він є арифметично вірним та таким, що відповідає матеріалам справи, а тому висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 167 605,21 пені за загальний період прострочення, нарахованого за порушення строків поставки є правомірним.

Апелянтом переконливих аргументів щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог не наведено.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дім взуття "Б.Ніколас".

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім взуття "Б.Ніколас" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 26.11.2020 р. у справі № 910/13649/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дім взуття "Б.Ніколас".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови 09.03.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.В. Владимиренко