ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2021 р. Справа№ 910/7692/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицька І.А.,

представників сторін:

позивача: Багрій А.Г.,

відповідача: Акопян М.А.,

розглянувши апеляційну скаргу

Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 (повний текст складений 05.10.2020)

у справі № 910/7692/20 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київгідромонтаж"

до Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях"

про стягнення 412.019,77 грн,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Київгідромонтаж" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" 412.019,77 грн, з яких: 364.041,00 грн основного боргу, 5.861,06 грн інфляційних втрат, 5.074,50 грн 3% річних та 37.043,21 грн пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 позов задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" на користь Приватного акціонерного товариства "Київгідромонтаж" заборгованість у розмірі 364.041,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 5.475, 85 грн, 3% річних у розмірі 5.074,50 грн, пеню у розмірі 30.943,40 грн та судовий збір у розмірі 6.083,02 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач своїх зобов`язань щодо оплати за поставлене обладнання та виконані роботи в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого в останнього перед позивачем утворилась заборгованість.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП водних шляхів "Укрводшлях" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 апеляційну скаргу ДП водних шляхів "Укрводшлях" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у справі № 910/7692/20 залишено без руху; надано ДП водних шляхів "Укрводшлях" строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку; роз`яснено ДП водних шляхів "Укрводшлях" право подати заяву із зазначенням підстав та доказів на їх підтвердження для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у справі №910/7629/20 протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали; роз`яснено ДП водних шляхів "Укрводшлях" право подати заяву з вимогами апеляційної скарги.

Від ДП водних шляхів "Укрводшлях" надійшла заява з доданими до неї доказами сплати судового збору (платіжне доручення № 4779 від 11.01.2021).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 апеляційну скаргу ДП водних шляхів "Укрводшлях" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у справі №910/7692/20 залишено без руху; роз`яснено ДП водних шляхів "Укрводшлях" право подати заяву для поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав та доказів на їх підтвердження протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Від ДП водних шляхів "Укрводшлях" надійшла заява, у якій скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у цій справі. В обґрунтування поданої заяви апелянт вказує, що отримав копію оскаржуваного рішення 12.10.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 поновлено Державному підприємству водних шляхів "Укрводшлях" пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у справі №910/7692/20; зупинено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у справі №910/7692/20; розгляд справи призначено на 01.03.2021.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки наступному:

- відповідач не має бюджетних асигнувань на 2020 рік у зв`язку із секвестром Державного бюджету для проведення необхідних розрахунків;

- позивач порушив графік виконання робіт за договором (додаток №4), відповідно до якого всі монтажні роботи за договором мали бути завершенні у листопаді 2019 року,

- після цього позивач відмовився в односторонньому порядку виконувати умови Договору, чим порушив його умови.

У судовому засіданні 01.03.2021 представник відповідача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 25.06.2019 між Державним підприємством водних шляхів "Укрводшлях" (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Київгідромонтаж" (генпідрядник) був укладений договір №106в "Капітальний ремонт двостулкових ремонтних воріт Київського судноплавного шлюзу" (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору за результатами проведеної процедури закупівлі - відкриті торги замовник доручає, а генпідрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботу "Капітальний ремонт двостулкових ремонтних воріт Київського судноплавного шлюзу (код ДК 021:2015 - 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація) (далі - об`єкт) відповідно до договірної ціни на будівельні роботи, в тому числі постачання обладнання, з локальними, об`єктними та іншими кошторисними розрахунками згідно ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (Додаток 1); Специфікації на постачання обладнання генпідрядником (Додаток 2), Специфікації на постачання обладнання замовником (Додаток 3), Графіком виконання робіт (Додаток 4) та умовами даного договору.

Пунктами 1.2, 1.3 Договору визначено, що місцем розташування об`єкта є: 07300, Київська область, м. Вишгород, Відокремлений підрозділ "Київський судноплавний шлюз" ДП "Укрводшлях". Джерело фінансування - Державний бюджет.

Відповідно до п. 1.4 Договору замовник зобов`язується прийняти виконані генпідрядником роботи та оплатити їх.

Згідно з п. 2.1 Договору загальна вартість даного Договору, що підлягає виконанню генпідрядником, визначена Договірною ціною (Додаток 1) та становить разом з ПДВ 3.757.338,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 626.223,00 грн.

Договірна ціна є динамічною та може переглядатися сторонами у випадку: зміни обсягів і складу робіт; ухвалення нових законодавчих і нормативних актів, які впливають на вартість робіт; зміни цін на матеріали, енергоносії, заробітної платні, за умови достатнього обґрунтування цих змін генпідрядником. Загальна вартість договору може бути зменшена замовником в залежності від реального фінансування видатків (п.п. 2.2, 2.3 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору строк виконання робіт - до 01.12.2019.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що платежі за даним Договором здійснюються замовником шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок генпідрядника в наступному порядку:

- протягом трьох робочих днів з дати реєстрації договору в Державному казначействі України замовник повідомляє генпідрядника про реєстрацію договору, а генпідрядник надає заявку у формі рахунка-фактури на авансовий платіж у розмірі 30% від вартості Договору. Перерахування авансового платежу здійснюється замовником протягом двадцяти днів з дати реєстрації договору в Державному казначействі України та отримання рахунку-фактури на авансовий платіж від генпідрядника;

- щомісячні/остаточний розрахунки за виконані роботи проводяться протягом десяти днів з дати підписання Актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в (далі - Акт №КБ-2в) і Довідок про вартість виконаних підрядних робіт та витрати по формі №КБ-3 (далі - Довідка №КБ-3). Генеральний підрядник щомісячно готує Акт №КБ-2в та Довідку №КБ-3 з додатками (розрахунками), акт передачі змонтованого обладнання в трьох екземплярах і надає уповноваженому представнику замовника - начальнику ВП "Київський судноплавний шлюз". Представник замовника протягом 5-ти робочих днів перевіряє достовірність Акта №КБ-2в в частині фактично виконаних робіт, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання. Після підписання Акта №КБ-2в та Довідки №КБ-3 представник замовника (уповноважений представник ВП "Київський судноплавний шлюз") надає Акт №КБ-2в та Довідку №КБ-3 замовнику для підпису та розрахунків. Замовник протягом 3-х робочих днів перевіряє достовірність Акта №КБ-2в в частині фактично виконаних робіт, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання;

- розрахунки за поставлене обладнання здійснюються на підставі актів приймання-передачі та видаткових накладних, підписаних уповноваженими представниками і скріплених печатками сторін протягом десяти банківських днів з моменту їх поставки на об`єкт з пропорційним вирахуванням авансового платежу. Датою поставки обладнання вважається дата підписання сторонами акта приймання-передачі та видаткової накладної.

Відповідно до пп. 13.2.3 п. 3.2 Договору замовник зобов`язаний здійснити оплату авансу, прийняти в установленому порядку та оплатити фактично виконані роботи, поставлене обладнання.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є змішаним договором, який містить в собі елементи договору підряду та договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2019 відповідно до абз. 2 п. 4.1 Договору замовником на рахунок генпідрядника був перерахований авансовий платіж у сумі 1.127.201,40 грн.

В подальшому згідно з видатковою накладною №221 від 20.11.2019 та актом приймання-передачі від 20.11.2019 генпідрядник передав, а замовник прийняв обладнання - лебідку монтажну ЛМ-5 на загальну суму 960.000,00 грн.

Також у листопаді 2019 року на виконання умов Договору позивач виконав роботи на загальну суму 531.242,40 грн, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №1 від 29.11.2019, підписаним представниками обох сторін та скріпленим печатками підприємств.

Однак, як свідчать обставини справи, відповідач своїх зобов`язань щодо оплати за поставлене обладнання та виконані роботи в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 364.041,00 грн.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач заперечень проти позову в ході розгляду справи місцевим судом не навів, обставин, повідомлених позивачем, не спростував, доказів сплати заборгованості в добровільному порядку не надав.

Колегія суддів відзначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 було відкрито провадження у справі №910/7692/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 19.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.09.2020.

Відповідач представників у судове засідання не направив, про причини неявки представників суд не повідомив.

Відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №040.

При цьому ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі було встановлено строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та звернуто увагу сторін на положення п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ухвала Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/7692/20 була вручена Державному підприємству водних шляхів "Укрводшлях" 15.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №454.

17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", за змістом якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Відтак строк для подання відзиву на позов у даній справі сплив 07.08.2020. Однак відзиву на позов відповідач місцевому суду не подав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Більше того, апеляційний суд встановив, що в ході розгляду справи місцевим судом відповідач подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 08.08.2020 та 13.08.2020 ознайомився зі справою, про що свідчить відповідний підпис представника відповідача Каплі О.М. на заяві (т. 1 а. с. 70).

Водночас відповідач жодних заперечень щодо задоволення позовних вимог не надав.

Колегія суддів відзначає, що згідно зі ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи наведене, а також принцип диспозитивності судового процесу, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що згідно з п. 4.6 Договору штрафні санкції не підлягають нарахуванню у разі відсутності реального фінансування з державного бюджету. Тим більше, що навіть суду апеляційної інстанції відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження таких обставин.

Крім того доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, щодо того, що відповідач не має бюджетних асигнувань на 2020 рік у зв`язку із секвестром Державного бюджету для проведення необхідних розрахунків колегія суддів відхиляє також і з огляду на положення ст. 617 ЦК України, згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В апеляційній скарзі відповідач також стверджує, що позивач порушив графік виконання робіт за договором (додаток №4), відповідно до якого всі монтажні роботи за договором мали бути завершенні у листопаді 2019 року, після цього позивач відмовився в односторонньому порядку виконувати умови Договору, чим порушив його умови.

Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджували б наведені обставини.

Крім того колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що порушення позивачем графіку виконання робіт за договором може бути підставою для нарахування штрафних санкцій, звернення до суду про їх стягнення тощо, однак така обставина не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату виконаних за Договором робіт.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 364.041,00 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 5.861,06 грн інфляційних втрат, 5.074,50 грн 3% річних та 37.043,21 грн пені за період прострочення з 10.12.2019 по 27.05.2020.

Апеляційний суд встановив, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку з перерахування коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України) і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно наявні підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст.230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 14.2 Договору встановлено, що у разі порушення з вини замовника строків перерахування платежів за виконані роботи, в разі наявності реального цільового фінансування з державного бюджету, останній сплачує генпідряднику за кожний день прострочення пеню в розмірі 0,05% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ на день виникнення прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки суд встановив факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт, доводи позивача про наявність підстав для нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5.074,50 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача.

Водночас колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про наявність підстав для здійснення перерахунку заявлених до стягнення сум пені та інфляційних втрат з огляду на таке.

Позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, натомість положеннями п. 14.2 Договору передбачена сплата пені у розмірі 0,05% від суми простроченого платежу, що, у даному випадку, не перевищує подвійної облікової ставки НБУ на день виникнення прострочення.

Також позивач не врахував, що базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

З урахуванням наведеного, за здійсненим судом перерахунком в межах визначеного позивачем періоду нарахування, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 30.943,40 грн та інфляційні втрати у сумі 5.074,50 грн.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у справі №910/7692/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у справі №910/7692/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у справі №910/7692/20.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7692/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 03.03.2021.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко