ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/84/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; )
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, б. 11; )
про стягнення заборгованості
за участю представників:

позивача Грачова Є.О., довіреність №333 від 30.12.2020;

відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

11.01.2021 Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 3% річних в розмірі 167 516,38 грн., втрати від інфляції в розмірі 90 914,53 грн., за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, а також судові витрати по відшкодуванню сплаченого судового збору в розмірі 3 876,46 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.04.2019.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.01.2021 позовну заяву (вх.№84/21 від 11.01.2021) Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишено без руху. Надано позивачу строк 5 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків.

22.01.2021 на виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області від 13.01.2021 представником позивача надано заяву про виконання вимог ухвали суду (вх.№1602 від 22.01.2021) разом із платіжним дорученням №74 від 15.01.2021 на суму 3 876,46 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.01.2021 прийнято позовну заяву (вх.№84/21 від 22.01.2021) Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до розгляду та відкрито провадження у справі №922/84/21. Визначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 24 лютого 2021 року. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст. 167 ГПК України. Звернуто увагу учасників справи, що подання доказів у справі здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження. Запропонувано учасникам справи забезпечити участь у судовому засіданні компетентного представника з документами, що посвідчують його особу та повноваження. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

12.02.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від представника відповідача надійшов відзив (вх.№3544 від 12.02.2021), в якому зазначив, що відповідач позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 3% річних та інфляційних втрат за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.04.2019 в сумі 258 430,91 грн. визнає. Просить суд при вирішенні питання щодо стягнення судового збору застосувати частину 1 статті 130 ГПК України та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 50%, а 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету.

Присутній в підготовчому засідання 24.02.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в підготовче засідання 24.02.2021 не з`явився. Про дату, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 3 статті 185 ГПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч.2 ст.191 ГПК України).

Частиною 1 статті 56 ГПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 3 статті 56 ГПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

В частині 9 статті 60 ГПК України зазначено, що у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

В статті 131-2 Конституції України вказано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Як вбачається з матеріалів справи, відзив (вх.№3544 від 12.02.2021), в якому відповідач визнає позовні вимоги, підписаний представником Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" адвокатом Ващенко Тетяною Денисівною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №4962 від 31.01.2018), яку відповідно до довіреності №40-6218/79 від 26.12.2019 уповноважено представляти інтереси відповідача, зокрема в господарських судах України.

Обмеження повноважень представника Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" адвоката Ващенко Тетяни Денисівни у зазначеній довіреності відсутні.

Разом з цим, суд роз`яснює відповідачу, що, у відповідності до ч.4 ст.191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24.02.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 №73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №829-р Про погодження перетворення державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго у приватне акціонерне товариство.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго відповідно до ст.108 Цивільного кодексу України, п.5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 №802, п.3.2 Статуту НЕК Укренерго.

Так, Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п.55 ч.1 ст.1 Закону України Про ринок електричної енергії).

Як свідчать матеріали справи, Комунальне підприємство Харківські теплові мережі заявою для укладання договору про врегулювання небалансів електричної енергії (а.с.21-24 т.1) надало письмову згоду на приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.04.2019 (надалі - Договір) (а.с.14-20 т.1).

Позивач листом вих.№01/19388 від 29.05.2019 повідомив відповідача про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії. Даним листом проінформовано відповідача про те, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" приєднано до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії та долучено до реєстру учасників ринку. Ідентифікатор договору №0376-01013. Дата акцептування 28.05.2019. Також позивачем попереджено відповідача про те, що з моменту акцептування заяви про укладення договору в порядку встановленому Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №307 та Законом України Про ринок електричної енергії, учасник ринку набуває всіх прав та зобов`язань за договором і несе відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору, Правилами ринку та чинним законодавством України (а.с.25 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору, усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електричну енергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії.

З метою врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс (далі - СВБ), або передати свою відповідальність іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи. Електропостачальники є СВБ своїх споживачів. Учасники ринку, що також є СВБ, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії своїх балансуючих груп перед ОСП (п.1.2.Договору).

Купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії учасника ринку здійснюється між СВБ та ОСП за договором про врегулювання небалансів електричної енергії (п.1.3.Договору).

ОСП врегульовує небаланси електричної енергії із СВБ у порядку, визначеному Законом України Про ринок електричної енергії та Правилами ринку (п.1.4.Договору).

Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення учасником ринку, що також є СВБ, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з ОСП в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів електричної енергії, визначеними відповідно до Правил ринку (п.1.5.Договору).

Вартість небалансів електричної енергії учасника ринку розраховується ОСП (в якості АР) для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цього учасника ринку та цін небалансів електричної енергії, визначених відповідно до Правил ринку (п.2.1.Договору).

Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (п.2.2.Договору).

Під час визначення обсягів небалансів електричної енергії Правила ринку визначають порядок урахування обсягів електричної енергії, відпущеної та/або спожитої постачальником допоміжних послуг у разі фактичного надання допоміжних послуг (п.2.3.Договору).

Відповідно до п.3.5. Договору, учасник ринку зобов`язаний, зокрема, нести відповідальність за фінансове врегулювання ОСП з небалансу електричної енергії, активізованих резервів та зборів, пов`язаних з його та його балансуючої групи обов`язком балансу; своєчасно надавати ОСП необхідні кошти для забезпечення належного погашення платежів ОСП, пов`язаних з цим договором, відповідно до Правил ринку.

Згідно п.5.1. Договору, виставлення рахунків та здійснення платежів у рамках розрахункових сум здійснюються відповідно до процедур та графіків, зазначених Правилами ринку.

Цей Договір набирає чинності з моменту надання учасником ринку заяви про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії (додаток 2 до Правил ринку) і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була надана заява про укладення договору (п.10.1.Договору)

Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони у строк не менше ніж за 1 місяць до закінчення цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (п.10.2.Договору).

Припинення цього Договору не звільняє сторони від належного виконання обов`язків, що виникли за цим Договором до його припинення (п.10.5.Договору).

Відповідно до п.7.3.1. Правил ринку, АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

Позивачем, на виконання умов Договору та Правил ринку, було направлено відповідачу для оплати придбаної ним електричної енергії для врегулювання небалансів енергії наступні рахунки:

- рахунок-фактуру №061 від 15.08.2019 на загальну суму 10 484,69 грн.;

- рахунок-фактуру №734 від 30.08.2019 на загальну суму 3 903,79 грн.;

- рахунок-фактуру №406 від 10.09.2019 на загальну суму 43 474,20 грн.;

- рахунок-фактуру №109 від 23.09.2019 на загальну суму 93 643,18 грн.;

- рахунок-фактуру №401 від 23.09.2019 на загальну суму 186 979,61 грн.;

- рахунок-фактуру №659 від 23.09.2019 на загальну суму 161 828,00 грн.;

- рахунок-фактуру №004 від 12.10.2019 на загальну суму 297 506,68 грн.;

- рахунок-фактуру №738 від 12.10.2019 на загальну суму 276 852,14 грн.;

- рахунок-фактуру №472 від 12.10.2019 на загальну суму 170 003,18 грн.;

- рахунок-фактуру №206 від 12.10.2019 на загальну суму 207 316,66 грн.;

- рахунок-фактуру №940 від 12.10.2019 на загальну суму 18 759,54 грн.;

- рахунок-фактуру №674 від 12.10.2019 на загальну суму 173 631,06 грн.;

- рахунок-фактуру №333 від 12.10.2019 на загальну суму 202 287,81 грн.;

- рахунок-фактуру №062 від 12.10.2019 на загальну суму 188 473,25 грн.;

- рахунок-фактуру №791 від 12.10.2019 на загальну суму 246 876,96 грн.;

- рахунок-фактуру №519 від 12.10.2019 на загальну суму 218 467,03 грн.;

- рахунок-фактуру №249 від 12.10.2019 на загальну суму 93 826,27 грн.;

- рахунок-фактуру N3981 від 12.10.2010 на загальну суму 36 030,46 грн.;

- рахунок-фактуру №446 від 12.10.2019 на загальну суму 143 473,85 грн.;

- рахунок-фактуру №179 від 12.10.2019 на загальну суму 135 800,99 грн.;

- рахунок-фактуру №911 від 12.10.2019 на загальну суму 142 440,89 грн.;

- рахунок-фактуру №601 від 12.10.2019 на загальну суму 239 270,33 грн.;

- рахунок-фактуру №869 від 12.10.2019 на загальну суму 9 122,85 грн.;

- рахунок-фактуру №138 від 12.10.2019 на загальну суму 70 283,02 грн.;

- рахунок-фактуру №406 від 12.10.2019 на загальну суму 278 219,48 грн.;

- рахунок-фактуру №713 від 12.10.2019 на загальну суму 155 742,71 грн.;

- рахунок-фактуру №515 від 23.10.2019 на загальну суму 364 790,49 грн.;

- рахунок-фактуру №240 від 23.10.2019 на загальну суму 242 113,31 грн.;

- рахунок-фактуру №963 від 23.10.2019 на загальну суму 272 216,20 грн.;

- рахунок-фактуру N1134 від 23.10.2019 на загальну суму 182 819,76 грн.;

- рахунок-фактуру №859 від 23.10.2019 на загальну суму 91 878,75 грн.;

- рахунок-фактуру №582 від 23.10.2019 на загальну суму 271 917,35 грн.;

- рахунок-фактуру №686 від 23.10.2019 на загальну суму 231 088,83 грн.;

- рахунок-фактуру №410 від 23.10.2019 на загальну суму 260 912,74 грн.;

- рахунок-фактуру №023 від 23.10.2019 на загальну суму 229 269,24 грн.;

- рахунок-фактуру №304 від 23.10.2019 на загальну суму 75 815,50 грн.;

- рахунок-фактуру №037 від 02.11.2019 на загальну суму 105 705,42 грн.;

- рахунок-фактуру №418 від 02.11.2019 на загальну суму 274 674,85 грн.;

- рахунок-фактуру №695 від 02.11.2019 на загальну суму 140 510,21 грн.;

- рахунок-фактуруN1971 від 02.11.2019 на загальну суму 231 275,43 грн.;

- рахунок-фактуру №141 від 02.11.2019 на загальну суму 283 953,35 грн.;

- рахунок-фактуру №313 від 02.11.2019 на загальну суму 148 929,02 грн.;

- рахунок-фактуру №589 від 02.11.2019 на загальну суму 246 818,83 грн.;

- рахунок-фактуру №865 від 02.11.2019 на загальну суму 226 665,41 грн.;

- рахунок-фактуру №248 від 02.11.2019 на загальну суму 280 548,77 грн.;

- рахунок-фактуру N2525 від 02.11.2019 на загальну суму 153 703,10 грн.;

- рахунок-фактуру №498 від 13.11.2019 на загальну суму 467 568,28 грн.;

- рахунок-фактуру №853 від 13.11.2019 на загальну суму 630 871,96 грн.;

- рахунок-фактуру №578 від 13.11.2019 на загальну суму 575 679,19 грн.;

- рахунок-фактуру №302 від 13.11.2019 на загальну суму 460 414,25 грн.;

- рахунок-фактуру №675 від 13.11.2019 на загальну суму 507 563,23 грн.;

- рахунок-фактуру №949 від 13.11.2019 на загальну суму 681 823,89 грн.;

- рахунок-фактуру №224 від 13.11.2019 на загальну суму 277 069,34 грн.;

- рахунок-фактуру №780 від 13.11.2019 на загальну суму 560 423,44 грн.;

- рахунок-фактуру N1401 від 13.11.2019 на загальну суму 414 109,95 грн.;

- рахунок-фактуру №127 від 13.11.2019 на загальну суму 563 143,24 грн.;

- рахунок-фактуру №024 від 13.11.2019 на загальну суму 449 908,23 грн.;

- рахунок-фактуру №751 від 19.11.2019 на загальну суму 291 310,74 грн.;

- рахунок-фактуру №466 від 19.11.2019 на загальну суму 315 667,43 грн.;

- рахунок-фактуру №179 від 19.11.2019 на загальну суму 385 548,74 грн.;

- рахунок-фактуру №036 від 19.11.2019 на загальну суму 278 069,05 грн.;

- рахунок-фактуру N1321 від 19.11.2019 на загальну суму 280 462,67 грн.;

- рахунок-фактуру №608 від 19.11.2019 на загальну суму 384 564,77 грн.;

- рахунок-фактуру №895 від 19.11.2019 на загальну суму 447 141,21 грн.;

- рахунок-фактуру №183 від 19.11.2019 на загальну суму 458 226,82 грн.;

- рахунок-фактуру №469 від 19.11.2019 на загальну суму 244 315,29 грн.;

- рахунок-фактуру № 755 від 19.11.2019 на загальну суму 416 150,33 грн.;

- рахунок-фактуру №085 від 26.11.2019 на загальну суму 3 049417,84 грн.;

- рахунок-фактуру №661 від 29.11.2019 на загальну суму 515 421,78 грн.;

- рахунок-фактуру №084 від 29.11.2019 на загальну суму 456 286,75 грн.;

- рахунок-фактуру №372 від 29.11.2019 на загальну суму 492 594,80 грн.;

- рахунок-фактуру №240 від 29.11.2019 на загальну суму 659 659,40 грн.;

- рахунок-фактуру №950 від 29.11.2019 на загальну суму 346 295,37 грн.;

- рахунок-фактуру №529 від 29.11.2019 на загальну суму 602 269,73 грн.;

- рахунок-фактуру №105 від 29.11.2019 на загальну суму 456 566,07 грн.;

- рахунок-фактуру №817 від 29.11.2019 на загальну суму 460 360,22 грн.;

- рахунок-фактуру №393 від 29.11.2019 на загальну суму 468 079,75 грн.;

- рахунок-фактуру №0091 від 21.12.2019 на загальну суму 3767897,57 грн.;

- рахунок-фактуру №096 від 04.01.2020 на загальну суму 10 909,39 грн.;

- рахунок-фактуру №104 від 13.03.2020 на загальну суму 3021122,12 грн.;

- рахунок-фактуру №418 від 06.05.2020 на загальну суму 5034135,53 грн.;

- рахунок-фактуру №345 від 20.07.2020 на загальну суму 105,20 грн.;

- рахунок-фактуру №358 від 26.08.2020 на загальну суму 3,97 грн. (а.с.82-164 т.1).

Пунктом 7.7.3. Правил ринку встановлено, що оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох банківських днів з дати направлення платіжного документа.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов Договору та Правил ринку несвоєчасно здійснював оплату вартості придбаної електричної енергії згідно виставлених позивачем рахунків на оплату, на підставі чого останній нарахував відповідачу 3% річних від простроченої суми та суму втрат від інфляції.

В свою чергу, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст.4 Закону України Про ринок електричної енергії, учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договори про врегулювання небалансів.

Частиною 3 статті 3 Закону України Про ринок електричної енергії передбачено, що обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.

Небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку (п.46 ст.1 Закону України Про ринок електричної енергії).

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України Про ринок електричної енергії, в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок.

Частиною 5 статті 70 Закону України Про ринок електричної енергії встановлено, що типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором.

Згідно ч.72 ст.1 Закону України Про ринок електричної енергії, регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП).

Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307.

Нормою п.1.3.2. Правил встановлено, що для суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 1.2.1 глави 1.2 цього розділу (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору.

Вимогами п.1.3.5. Правил встановлено, що кандидат в учасники ринку, який бажає здійснювати операції на ринку електричної енергії України, повинен надати ОСП (у якості АР) належним чином заповнену заяву-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком 2 до цих Правил.

Так, судом встановлено, що відповідач шляхом надання заяви про врегулювання небалансів електричної енергії приєднався до договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.04.2019, згідно з п.1.3, 1.4 якого відповідач (СВБ) врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи.

Даний договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.04.2019 є публічним договором приєднання та знаходиться на сайті Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у вільному доступі.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи положення п.7.7.3. Правил ринку, відповідач повинен був здійснити оплату рахунків виставлених позивачем протягом двох банківських днів з дати направлення платіжного документа.

Порушення відповідачем строків оплати вартості придбаної електричної енергії згідно виставлених позивачем рахунків на оплату підтверджується наступними платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи:

- платіжним дорученням №13465 від 17 жовтня 2019 року;

- платіжним дорученням №13543 від 18 жовтня 2019 року;

- платіжним дорученням №13577 від 21 жовтня 2019 року;

- платіжним дорученням №16740 від 24 грудня 2019 року;

- платіжним дорученням №16741 від 24 грудня 2019 року;

- платіжним дорученням №887 від 28 січня 2020 року;

- платіжним дорученням №888 від 28 січня 2020 року;

- платіжним дорученням №918 від 29 січня 2020 року;

- платіжним дорученням №919 від 29 січня 2020 року;

- платіжним дорученням №965 від 30 січня 2020 року;

- платіжним дорученням №966 від 30 січня 2020 року;

- платіжним дорученням №1021 від 31 січня 2020 року;

- платіжним дорученням №1022 від 31 січня 2020 року;

- платіжним дорученням №1023 від 31 січня 2020 року;

- платіжним дорученням №1099 від 03 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №91100 від 03 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №91101 від 03 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №91141 від 04 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1142 від 04 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1169 від 05 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1170 від 05 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1171 від 05 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1172 від 05 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1221 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1222 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1223 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1224 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1254 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1255 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1256 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1257 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1258 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1259 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1260 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №1261 від 06 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №2295 від 27 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №2296 від 27 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №2297 від 27 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №2298 від 27 лютого 2020 року;

- платіжним дорученням №3232 від 17 березня 2020 року;

- платіжним дорученням №3233 від 17 березня 2020 року;

- платіжним дорученням №93234 від 17 березня2020 року;

- платіжним дорученням №3235 від 17 березня 2020 року;

- платіжним дорученням №3236 від 17 березня 2020 року;

- платіжним дорученням №3236 від 17 березня 2020 року;

- платіжним дорученням №6149 від 22 травня 2020 року;

- платіжним дорученням № від 13 серпня 2020 року;

- платіжним дорученням №14854 від 27 листопада 2020;

- платіжним дорученням №9753 від 22 серпня 2019 року;

- платіжним дорученням №24 від 11 вересня 2019 року;

- платіжним дорученням №1041 від 04 жовтня 2019 року;

- платіжним дорученням №1013 від 25 жовтня 2019 року;

- платіжним дорученням №1014 від 25 жовтня 2019 року;

- платіжним дорученням №1015 від 25 жовтня 2019 року;

- платіжним дорученням №1016 від 25 жовтня 2019 року;

- платіжним дорученням №1017 від 25 жовтня 2019 року;

- платіжним дорученням №107 від 25 листопада 2019 року;

- платіжним дорученням №152 від 29 листопада 2019 року (а.с.26-81 т.1).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовано та визнано порушення умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.04.2019 в частині своєчасної оплати вартості придбаної електричної енергії згідно виставлених позивачем рахунків на оплату за відповідним договором.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст.625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

При цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань з використанням калькулятора "Ліга-Закон", враховуючи те, що відповідач позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 167 516,38 грн. та втрат від інфляції в розмірі 90 914,53 грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань визнав, суд задовольняє позов у повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, у відповідності до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1 938,23 грн., а 1 938,23 грн. судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, б. 11; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; , рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк») 3% річних в розмірі 167 516 (сто шістдесят сім тисяч п`ятсот шістнадцять) грн. 38 коп. та втрати від інфляції в розмірі 90 914 (дев`яносто тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн. 53 коп. за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, а також судові витрати по відшкодуванню сплаченого судового збору в розмірі 1 938 (одна тисяча дев`ятсот тридцять вісім) грн. 23 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; , рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк») з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 1 938 (одна тисяча дев`ятсот тридцять вісім) грн. 23 коп.

Оригінал платіжного доручення №74 від 15 січня 2021 року про сплату судового збору залишається в матеріалах справи №922/84/21.

Рішення в частині повернення позивачу з державного бюджету судового збору є виконавчим документом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "05" березня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко