РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2021Справа № 910/16739/20

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Збараж Тернопільської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" (м. Київ)

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна

2. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин Андрій Миколайович

3. Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль"

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників судового процесу: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 27.08.20., зареєстрованого за № 28722, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною.

Позивач вказує що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису:

- було порушено ст. ст. 88, 89 ЗУ "Про нотаріат", 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - умов безспірності заборгованості та передчасність її стягнення;

- судовим рішенням у справі № 826/20084/14 було скасовано п. 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999. № 1172;

- має місце недоведеність переходу права вимоги від АТ "Райффайзен банк аваль" до відповідача та неповідомлення боржника про перехід права вимоги, з огляду на що має місце прострочення кредитора та відсутні підстави для нарахування процентів та неустойки.

Заявник наголошує, що за спірним виконавчим написом було звернуто стягнення на грошові кошти позивача, та як наслідок, у виконавчому провадженні № 62987453 накладено арешт на банківські рахунки позивача, у тому числі на банківський рахунок , який використовується для організації ведення підприємницької діяльності та для забезпечення двох малолітніх дітей позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.20. відкрито провадження у справі № 910/16739/20, залучено до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, призначено підготовче засідання на 01.12.20., в порядку ст. 81 ГПК України витребувано докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.20. забезпечено позов та до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 27.08.20. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 27.08.20. зареєстрований в реєстрі за № 28722 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" заборгованості за кредитним договором № 011/10792/00626508 від 29.08.19., укладеним з Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" на підставі договору про відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.20. у виконавчому провадженні № 62987453, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Яцишиним Андрієм Миколайовичем.

23.11.20. від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. надійшли витребувані документи.

Позивач та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. явку своїх повноважних представників в підготовче засідання 01.12.20. не забезпечили, однак подали клопотання про розгляду справ за їх відсутності.

Відповідач, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин Андрій Миколайович, Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" явку своїх повноважних представників в підготовче засідання 01.12.20. не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань не подали і не надіслали, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

При цьому відповідачем та приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним А.М. вимоги ухвали про відкриття провадження у справі в частині надання витребуваних судом доказів не виконано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.20. відкладено підготовче засідання на 24.12.20., повторно витребувано докази. Встановлено відповідачу, позивачу та третім особам строки для вчинення ними процесуальних дій.

З підстав перебування 24.12.20. судді Ващенко Т.М. у відпустці, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.20. призначено підготовче засідання на 14.01.21., повторно витребувано докази від приватного виконавця та відповідача.

11.12.20. та 28.12.20. від приватного виконавця надійшли документи.

Учасники судового процесу явку своїх повноважних представників в судове засідання 14.01.21. не забезпечили.

В підготовчому засіданні 14.01.21. судом встановлено, що під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Врахувавши викладене вище суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті 11.02.21., про що постановив відповідну ухвалу від 14.01.21.

Учасники судового процесу явку своїх повноважних представників в судове засідання 11.02.21. по розгляду справи по суті не забезпечили. За висновками суду їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті в судовому засіданні 11.02.21.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

11.02.21. суд в нарадчій кімнаті склав та підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваний виконавчий напис містить хибне посилання на інший кредитний договір (№ 011/10793/00626508 від 29.08.19. замість № 011/10793/622005 від 21.08.19.), відсутні підтвердження, що право вимога за кредитним договором, укладеним між позивачем і банком було набуте відповідачем (недоведеність переходу права вимоги, як зазначає позивач) і напис не міг бути вчинений на оригіналі Кредитного договору № 011/10792/00626508 від 29.08.19.

Також позивач наголошує на тому, що пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безпірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999. № 1172, скасовано судовим рішенням у справі № 826/20084/14.

Крім означеного позивач посилається на зазначення у виконавчому написі боржником фізичної особи ОСОБА_1 , а не Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що не відповідає умовам Кредитного договору № 011/10792/00626508 від 29.08.19.

Додатковими підставами позову позивачем було вказано на відсутність у нотаріуса документів для встановлення розміру основної заборгованості та зазначено про те, що жодних вимог про оплату грошових коштів ні від банку, ні від відповідача вона не отримувала, з огляду на що право на вчинення виконавчого напису про повне дострокове стягнення суми всього основного боргу відповідачем набуто не було.

Позивач зазначає, що в оспорюваному виконавчому написі хибно визначено строк, за який має проводитись стягнення з 15.04.19. по 15.04.20., оскільки Кредитний договір було укладено 21.08.19.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст. 1054 Цивільного кодексу України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

29.08.19. між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор) та позивачем (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 011/10792/00626508 (далі - Кредитний договір № 011/10792/00626508) (т. 1 арк. справи 157-164), за умовами якого (п. 1.1) Кредитор зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти (далі - Кредит) у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 90.000 грн, а Позичальник зобов`язується, зокрема, повернути кредит та сплатити проценти і комісії.

Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору № 011/10792/00626508 кінцевий термін погашення Кредиту 29.08.21., або інша дата, визначена відповідно до п. 5.4 або статті 8 Кредитного договору № 011/10792/00626508.

Згідно з п. 8.1 Кредитного договору № 011/10792/00626508 у разі настання обставин невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за таким договором, а також інші обставини, які на думку Кредитора свідчать про те, що зобов`язання Позичальника не будуть виконані, Кредитор має безумовне право на власний розсуд, без необхідності укладення будь-яких додаткових угод/договорів про зміни, зокрема, вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості.

Додатком 1 до Кредитного договору № 011/10792/00626508 "Графік погашення заборгованості за Кредитом та сплати процентів", визначено графік погашення заборгованості за кредитом та процентів за користування Кредитом (дати та суми погашення), відповідно до якого позичальник зобов`язується виплатити банку, зокрема, суму Кредиту починаючи з 29.09.19. по 29.08.21.

Також матеріали справи містять анкету-заяву № 135 від 14.08.19. на отримання кредиту, однак не містять жодних доказів перерахування грошових коштів Кредитором Позичальнику за Кредитним договором № 011/10792/00626508.

Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з пунктами 3.1, 3.5 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12. № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Відповідно до пунктів 1, 1-1 "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999,

- для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим договорам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

- для одержання виконавчого напису по іпотечним договорам, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Відповідно до п. 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999,

для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

27.08.20. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" звернулось до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Хари Н.С. із заявою № 19 від 25.08.20. про вчинення виконавчого напису про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за період з 15.04.19. по 15.04.20. в сумі 89.434,57 грн (78.895,79 грн прострочена заборгованість по кредиту, 10.538,78 грн прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом) за Кредитним договором № 011/10792/00626508 від 29.08.19., укладеним боржником з Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким набуто Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" на підставі договору відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.20.

Відповідно до копії вказаної заяви та додатків до неї, заявником до заяви долучено:

- оригінал Кредитного договору;

- засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

- документи стягувача та представника стягувача;

- договір відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.20.

Судом розглянуто означені документи, надані приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С., та встановлено наступне.

По-перше, надана Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" «виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», не є випискою з рахунку позивача, а є довідкою, набраною друкованим текстом на аркуші формату А4 в довільній формі та підписана представником відповідача і скріплена печаткою відповідача, яка містить не підтверджені жодними первинними документами відомості про розмір заборгованості.

По-друге, до заяви не подано доказів того, що відповідач набув право вимоги до позивача. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До заяви про вчинення виконавчого напису було надано Договір відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.20. без відповідного реєстру боржників та первинних документів, які б підтверджували що саме заборгованість позивача, за яким договором і в якому розмірі Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» відступило відповідачу.

При цьому «Витяг з Договору відступлення прав вимоги № 114/2-31-F від 09.04.20….» (т. 1 арк. справи 167) не підтверджує факту набуття відповідачем права вимоги до позивача, підстави та розміру такого права вимоги, оскільки є сформованим відповідачем в односторонньому порядку витягом, набраною друкованим текстом на аркуші формату А4 в довільній формі та підписана невстановленим представником відповідача і скріплена печаткою відповідача.

Доказів повідомлення позивача, як боржника, про відступлення права вимоги, відповідачем до заяви надано не було.

Натомість надана до заяви про вчинення виконавчого напису вимога № 01/02/126 від 09.07.20. є вимогою про погашення заборгованості за Кредитним договором № 011/10792/00626508 від 29.08.19., направлена 09.07.20. на адресу позивача.

За викладеного судом встановлено, що відповідачем до Заяви № 19 від 25.08.20. про вчинення виконавчого напису не додано всіх документів, які визначено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.; не додано документів на підтвердження наявності у відповідача права вимоги до позивача за Кредитним договором № 011/10792/00626508 від 29.08.19., та її розміру.

Однак, 27.08.20. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис (зареєстровано в реєстрі за № 28722), яким запропоновано звернути стягнення з громадянки України ОСОБА_1 , яка є Фізичною особою-підприємцем, як боржника за Кредитним договором № 011/10792/00626508 від 29.08.19., укладеним з Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" на підставі договору про відступлення прав вимоги № 114/2-31-F від 09.04.20., укладеного між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп", на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" заборгованості за період з 15.04.19. по 15.04.20. в розмірі 89.434,57 грн (78.895,79 грн прострочена заборгованість по кредиту, 10.538,78 грн прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом).

Отже оспорюваний виконавчий напис вчинено за відсутності документів, які визначено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку; не додано документів на підтвердження наявності у відповідача права вимоги до позивача за Кредитним договором № 011/10792/00626508 від 29.08.19., та її розміру.

Також судом встановлено, що нотаріусом вказано період для стягнення заборгованості «з 15.04.19. по 15.04.20.», в той час як Кредитний договір № 011/10792/00626508 укладено 29.08.19., згідно додатку № 1 до вказаного кредитного договору датою першого платежу визначено 29.09.19.

Судом враховано, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказана позиція в тому числі викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, 02 липня 2019 року справа № 916/3006/17 з подібних правовідносин.

Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову (Постанова Верховного Суду від 26.06.18. у справі № 910/16252/17).

Як встановлено вище судом, в матеріалах справи відсутні та приватному нотаріусу подані не були документи на підтвердження права відповідача вимагати від позивача погашення заборгованості за Кредитним договором № 011/10792/00626508 від 29.08.19., не доведено її існування, розміру, та настання строку її сплати.

Таким чином, господарський суд, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи позивача про укладення між ним та банком іншого кредитного договору та про зазначення в оспорюваному виконавчому написі боржником фізичної особи ОСОБА_1 , а не Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, не відповідають наданим до матеріалів справи документам та не приймаються судом.

Інші доводи позивача суд відхиляє, оскільки вони не впливають на встановлені судом обставини.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заявив сумі 2.102,00 грн покладаються на відповідача.

Оскільки заяву позивача про забезпечення позову було розглянуто судом та задоволено, а за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1.051,00 грн за розгляд заяви про забезпечення позову покладається на відповідача.

Положеннями ст. 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До стягнення позивачем за рахунок відповідача заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4.000,00 грн на підставі: Договору № б/н від 16.09.20. про надання правової (правничої) допомоги, акту здачі-приймання від 24.09.20., квитанції № 0.0.1 від 17.09.20.

Враховуючи всі матеріали справи № 910/16739/20 якість поданих позивачем процесуальних документів, доказове наповнення матеріалів справи та їх об`єм, ціну позову, у суду наявні підстави вважати, що заявлена до відшкодування сума гонорару у розмірі 4.000,00 грн є співмірною та обґрунтованою фактично наданим послугам, а тому здійснюючи розподіл понесених понесених судових витрат на оплату професійної правничої допомоги з урахуванням принципу їх розумності суд вважає обґрунтованим стягнути означену суму з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими та документально підтвердженими витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 4.000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27.08.20. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною та зареєстрований в реєстрі за № 28722 про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" заборгованості у загальному розмірі 89.434,57 грн за Кредитним договором № 011/10792/00626508 від 29.08.19., укладеним з Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" на підставі договору про відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.20.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 10; ідентифікаційний код 41240530) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2.102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 1.051 (одну тисячу п`ятдесят одну) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 4.000 (чотири тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 01.03.21.

Суддя Т.М. Ващенко