УХВАЛА

04 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/4129/20

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Огороднік К.М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021

та постанову Господарського суду міста Києва від 21.09.2020

у справі № 910/4129/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іммобілен-Груп"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі №910/4129/20, крім іншого, припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Іммобілен-Груп" (далі - ТОВ "Іммобілен-Груп", боржник), припинено повноваження розпорядника майна ТОВ "Іммобілен-Груп" арбітражного керуючого Булаха О. І. Визнано банкрутом ТОВ "Іммобілен-Груп". Відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором ТОВ "Іммобілен-Груп" арбітражного керуючого Булаха Олександра Івановича. Підприємницьку діяльність банкрута завершено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 постанову Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 залишено без змін.

Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, скаржник) подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 та постанову Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі №910/4129/20 на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам статей 287 - 290 ГПК України, Суд дійшов висновку, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) (пункт 5 частини другої статті 290 ГПК України).

Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

Однак, хоча скаржник у касаційній скарзі і зазначив про наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України та в обґрунтування своєї позиції вказав на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, проте за змістом наведеної норми саме лише посилання на пункт 3 частини другої статті 287 цього Кодексу без конкретизації норми (норм) права, практика застосування якої (яких) відсутня і потребує формування, не може бути визнано судом підставою для відкриття касаційного провадження як того вимагає пункт 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Крім того, відповідно до статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Отже, надіслання копії касаційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи листом з описом вкладення є обов`язком заявника касаційної скарги.

За змістом частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, положення якого застосовуються у процедурі банкрутства з 21.10.2019, вбачається, що учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір. Сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

Відповідно до статей 73, 76, 77 ГПК України, належним та допустимим доказом надсилання іншому учаснику справи копії касаційної скарги з додатками може вважатися розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) з надіслання адресату листа з описом вкладення, поданий в оригіналі або в належній чином засвідченій копії.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

До відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам у справі.

Комплексний аналіз вищевказаних норм свідчить, що обов`язок надсилання копії касаційної скарги сторонам у справі, з метою забезпечення їх права ознайомитись з такою касаційною скаргою, кореспондується з аналогічним обов`язком іншої сторони (або іншого учасника справи) надіслати всім іншим учасникам судового розгляду зазначеної справи копії відзиву з метою забезпечення їх права ознайомитись з цим відзивом, в чому і полягає забезпечення рівності процесуальних прав та обов`язків сторін та інших учасників справи.

Відтак, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін про оскарження особою судових рішень.

Не надіслання скаржником копії касаційної скарги іншим учасникам судового процесу, позбавляє останніх, за відсутності тексту скарги, можливості надати свої заперечення та відзив на касаційну скаргу в порядку статті 295 ГПК України.

Як вбачається з додатків до касаційної скарги, скаржником не надано Верховному Суду належних та допустимих доказів направлення копії касаційної скарги з додатками ініціюючому кредитору - ТОВ "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг", яке відповідно до рішення зборів кредиторів ТОВ "Іммобілен-Груп", оформленого протоколом від 07.08.2020 № 1, як єдиний визнаний на той час кредитор, був обраний до складу комітету кредиторів

Таким чином, ГУ ДФС у м. Києві не дотримано вимог статті 291 ГПК України щодо надання належних доказів надсилання копії касаційної скарги з додатками та з листом з описом вкладення всім учасникам справи, що є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Суд зазначає, що неповідомлення учасників судового процесу у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цих учасників, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, що закріплені у частині третій статті 2 ГПК України.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відтак, касаційна скарга ГУ ДФС у м. Києві на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 та постанову Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі №910/4129/20 підлягає залишенню без руху, з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: чітко вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав) із урахуванням змісту цієї ухвали; надати суду докази надсилання копії касаційної скарги з додатками та з листом з описом вкладення всім учасникам справи № 908/2496/18.

Згідно з частиною четвертою статті 174 та частиною другою статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 та постанову Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі № 910/4129/20 залишити без руху.

2. Надати Головному управлінню Державної податкової служби у місті Києві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

3. Роз`яснити Головному управлінню Державної податкової служби у місті Києві, що невиконання вимог цієї ухвали є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Касаційного господарського суду

у складі Верховного Суду Огороднік К.М.