ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3655/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/3655/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" (04073, м. Київ, вул.Скляренка,1, )

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Бласко" (67663, Одеська область, Біляївський район, Усатове, вул.Енергетиків,буд.11, )

про стягнення 56 851,99 грн.;

Представники сторін:

від позивача - Климов А.Р., ордер № 071888, дата видачі : 11.03.20;

Кащишин П.І., довіреність № 1/21, дата видачі : 22.02.21;

від відповідача - Лях Р.М., довіреність № б/н, дата видачі : 28.10.20;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Бласко" про стягнення 65126,55 грн..

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №ПУ-ОД-051216-08 від 05.12.2016р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.12.2020 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/3655/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.02.2021р. провадження по справі в частині стягнення частини основного боргу в розмірі 10 000грн. було закрито.

25.02.2021р. до суду від відповідача надійшли письмові пояснення згідно яких останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв`язку з чим в задавлені позову просить суд відмовити.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

05.12.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Бласко" (Покупець) був укладений договір поставки №ПУ-ОД-051216-08, за умовами якого Постачальник зобов`язується протягом дії Договору постачати Покупцю товар (запасні частини для вантажних автомобілів та напівпричепи (причепів), автохімію, мастила (оливи), супутні товари для автотранспорту та інше) за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються Сторонами в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною Договору (далі за текстом товар ), а Покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на встановлених Договором умовах.

Загальний обсяг та асортимент (номенклатура) товару, що постачається за цим Договором, визначається кількістю та асортиментом (номенклатурою) товару, який постачайся окремими партіями за всіма видатковими накладними відповідно до умов Договору протягом його дії (п.1.2 договору).

Відповідно до п.4.1 договору, ціна товару вважається остаточно визначеною Сторонами у видатковій накладній на момент постачання (передачі) партії товару, з урахуванням положень п. 5.2 цього Договору.

При поставці товару на умовах передоплати, ціна товару визначається у дійсному рахунку Постачальника на оплату та при постачанні (передачі) сплаченої партії товару цьому Покупцю не змінюється. Постачальник залишає за собою право зміни ціни (шляхом виставлення нового рахунку) товару у разі, якщо рахунок оплачено Покупцем несвоєчасно (після спливу строків, встановлених у п. 5.1.1. Договору) або частково.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що Покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за отриману по видатковій накладній партію товару у встановленій Сторонами термін.

При поставці товару на умовах 100% передоплати згідно рахунку Постачальника, товар повинен бути оплачений Покупцем у встановлений у рахунку строк, проте не більше ніж протягом 3 банківських днів, з дати його виставлення. Товар передається (відпускається) після обов`язкового надходження (отримання) суми передоплати на банківський рахунок Постачальника до моменту відпуску товару по видатковій накладній (п.5.1.1 договору).

Якщо партію товару відпущено Покупцю без здійснення передоплати, товар вважається поставленим на умовах відстрочення платежу. При проведенні постачання з відстроченням платежу Покупець сплачує вартість партії товару протягом терміну, зазначеного у видатковій накладній, за якою товар відпущено Покупцю. Якщо строк розрахунків у видатковій накладній не зазначений, відстрочка платежу складає 7 (сім) календарних днів з дати виписки видаткової накладної.

Згідно п.5.5 договору, у випадку наявності заборгованості Покупця за декілька партій (по декільком видатковим накладним) поставленого йому товару, сплачені Покупцем грошові кошти зараховуються Постачальником в погашення заборгованості по видатковим накладним а порядку черговості їх оформлення, починаючи з найдавнішої, незалежно від призначення платежу у платіжному дорученні Покупця на оплату.

Позивач вказує, що на виконання умов договору поставив відповідачу товар на суму 43 339,80грн., що підтверджується видатковими накладними (копія якої міститься в матеріалах справи).

Проте, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином та в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості, в сумі 40 000грн.

В той же час, після звернення позивача з відповідним позовом до суду, відповідачем було сплачено частину заборгованості в сумі 10 000грн., що мало наслідком закриття провадження по справі в цій частині.

Пунктом 10.2 договору встановлено, що при простроченні оплати товару Покупець, за письмовою вимогою Постачальника, зобов`язаний сплатити суму боргу і урахуванням встановленого індексу інфляції за кожен календарний день періоду прострочення платежу, а також пеню, нараховану на суму заборгованості, за кожен календарний день періоду прострочення платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, без обмеження строків її нарахування то звернення до суду за її стягненням, при простроченні оплати більше одного місяця. Постачальник має право, крім стягнення передбачених п. 10.2 суми боргу та пені, додатково стягнути з Покупця штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від суми заборгованості (п.10.5 договору).

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором поставник, відповідно до положень п.10.2, п. 10.5 договору та ст. 625 ГПК України було нараховано відповідачу штраф в сумі 20 000грн., пеню в розмірі 4 322,24грн., 3% річних в сумі 923,77грн. та інфляційні витрати в розмірі 1 605,98грн.

Отже, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №ПУ-ОД-051216-08 від 05.12.2016р. стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Бласко" (Покупець) був укладений договір поставки №ПУ-ОД-051216-08, за умовами якого Постачальник зобов`язується протягом дії Договору постачати Покупцю товар (запасні частини для вантажних автомобілів та напівпричепи (причепів), автохімію, мастила (оливи), супутні товари для автотранспорту та інше) за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються Сторонами в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною Договору (далі за текстом товар ), а Покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на встановлених Договором умовах.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо партію товару відпущено Покупцю без здійснення передоплати, товар вважається поставленим на умовах відстрочення платежу. При проведенні постачання з відстроченням платежу Покупець сплачує вартість партії товару протягом терміну, зазначеного у видатковій накладній, за якою товар відпущено Покупцю. Якщо строк розрахунків у видатковій накладній не зазначений, відстрочка платежу складає 7 (сім) календарних днів з дати виписки видаткової накладної (п.5.1.2 договору).

Судом встановлено, що позивачем зобов`язання за договором №ПУ-ОД-051216-08 від 05.12.2016р. щодо поставки товару були виконані належним чином, в період з лютий-березень 2020р. поставлено відповідачу товар на суму 43 339,80грн що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. (ч. 1, ст. 692 Цивільного Кодексу України)

В той же час, судом встановлено що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином не здійснив, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в сумі 40 000грн. При цьому, відповідачем встановлені судом обставини належним чином не спростовано.

В той же час, після звернення позивача з відповідним позовом до суду, відповідачем було сплачено частину заборгованості в сумі 10 000грн., що мало наслідком закриття провадження по справі в цій частині.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми отриманого та неоплаченого товару в розмірі 30 000грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором поставки №ПУ-ОД-051216-08 від 05.12.2016р., що зумовило нарахування останнім пені в сумі 4 322,24грн. та штрафу в сумі 20 000грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Отже, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Згідно п 10.2 договору встановлено, що при простроченні оплати товару Покупець, за письмовою вимогою Постачальника, зобов`язаний сплатити суму боргу і урахуванням встановленого індексу інфляції за кожен календарний день періоду прострочення платежу, а також пеню, нараховану на суму заборгованості, за кожен календарний день періоду прострочення платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, шо діяла в період прострочення, без обмеження строків її нарахування то звернення до суду за її стягненням при простроченні оплати більше одного місяця.

Крім того відповідно до пункту 10.5 договору постачальник має право, крім стягнення передбачених п. 10.2 суми боргу та пені, додатково стягнути з Покупця штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від суми заборгованості.

Розглянувши здійснениі позивачем розрахунки пені та штрафу, господарський суд відзначає їх правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" в частині стягнення з відповідача пені в сумі 4 322,24грн. та штрафу 50% в розмірі 20 000грн. за порушення грошових зобов`язань за договором поставки №ПУ-ОД-051216-08 від 05.12.2016р., підлягають задоволенню.

При цьому заперечення відповідача відносно того, що штраф необхідно обраховувати не з 40 000грн. заборгованості, а з 30 000грн. є хибними оскільки, як зазичалось вище постачальник має право, крім стягнення передбачених п. 10.2 суми боргу та пені, додатково стягнути з Покупця штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від суми заборгованості. На момент звернення до суду 21.12.2020р. сума заборгованості за поставлений товар складала саме 40 000грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних в розмірі 923,77грн. та інфляційних витрат в сумі 1 605,98грн. Розглянувши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Бласко" трьох відсотків річних в сумі 923,77грн. та інфляційних витрат в сумі 1 605,98грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Так, заперечуючи проти позову Відповідач вказував про наявність форс-мажорних обставин, що підтверджується за його переконанням зверненням в Торгову-промислову палату із заявою про засвідчення форс-мажорною обставиною для суб`єктів господарювання за договірними зобов`язаннями для отримання сертифікату.

В той же час суд відповідні посилання відповідача оцінює критично, оскільки відповідно до п.11.2 договору обставини непереборної сили, на які посилається зацікавлена Сторона, а також причинний зв`язок зазначених обставин, із невиконанням відповідною Стороною обов`язків за Договором, мають бути підтверджені офіційною довідкою Торгово- промислової палатою України. Про настання за припинення обставин непереборної сили відповідна Сторона Договору повинна повідомити іншу Сторону в 3-деннний термін.

Проте матеріали справи відповідної довідки Торгово- промислової палати України не місять.

Також відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог просив суд відмовити в стягненні пені, штрафу, інфляційних витрат та 3% річних з посиланням на положення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГПК України.

По перше суд зазначає, що суд в даному випадку має право зменшити розмір штрафних санкцій, а не відмовити в їх задоволенні.

По друге частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Статтею 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018р. у справі №910/6046/16.

В той же час відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними, допустимими та достатніми доказами винятковості випадку, неспіврозмірності нарахованого штрафу, як передумови зменшення штрафних санкцій. Водночас, відповідачем не надано доказів того, що товариство знаходиться у тяжкому фінансовому становищі, з огляду на що відсутні підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій.

При цьому суд зазначає, що встановлений в п.10.2 договору розмір пені повністю узгоджується із вимогами ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та разом зі штрафом були передбачені сторонами при підписанні договору з врахуванням принципу свободи умов договору

Посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" (04073, м. Київ, вул.Скляренка,1, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Бласко" (67663, Одеська область, Біляївський район, Усатове, вул.Енергетиків,буд.11, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Бласко" (67663, Одеська область, Біляївський район, Усатове, вул.Енергетиків,буд.11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" (04073, м. Київ, вул.Скляренка,1, ) основний борг в сумі 30 000 (тридцять тисяч)грн., штраф в розмірі 20 000 (двадцять тисяч)грн., пеню в сумі 4 322 (чотири тисячі триста двадцять дві)грн. 24 коп., інфляційні витрати в розмірі 1 605 (одна тисяча шістсот п`ять)грн. 98коп., 3% річних в розмірі 923 (дев`ятсот двадцять три)грн. 77коп та судовий збір 2 102 (дві тисячі сто дві)грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 02 березня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна