РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2021Справа № 910/98/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом приватного підприємства "АТП Поділля-Тур+" до товариства з обмеженою відповідальністю "Комбівей Україна" про стягнення 40 442,33 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року приватне підприємство "АТП Поділля-Тур+" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Комбівей Україна" (далі - Товариство) заборгованості в розмірі 40 442,33 грн., з яких: 37 175,97 грн. - основний борг, 1 526,85 грн. - інфляційні втрати, 1 739,51 грн. - три проценти річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про продаж проїзних документів (квитків) від 3 листопада 2017 року № ПРВ-138/03-11/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 січня 2021 року вищенаведену позовну заяву Підприємства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/98/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, ухвалою про відкриття провадження у справі відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 11 січня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/98/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, будинок 16/13 літера А.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 11 січня 2021 року була отримана уповноваженим представником відповідача 20 січня 2021 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення цього судового відправлення.

Проте Товариство у встановлений строк відзиву на позов не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що Товариство належним чином було повідомлене про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

3 листопада 2017 року між Підприємством та Товариством був укладений договір про продаж проїзних документів (квитків) № 138/03-11/17, за умовами якого відповідач зобов`язався за винагороду надавати послуги з продажу юридичним та фізичним особам проїзних документів (квитків) на внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та багажу позивачем, а останній - надати інформацію Товариству щодо розміру його винагороди, вартості проїзних документів (квитків), маршрутів перевезення, типу рейсу, кількість місць, що належать до продажу, умови повернення вартості проїзних документів (квитків) та іншу інформацію, необхідну посереднику для здійснення ним своїх обов`язків.

Вищезазначений договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.2 договору маршрут перевезення пасажирів та багажу, вартість проїзних документів (квитків), кількість місць, наявних до продажу, та їх номери (за наявності), пільги на перевезення, умови повернення вартості проїзних документів (квитків) тощо, визначаються додатками до цієї угоди, які є невід`ємною його частиною.

Пунктом 2.1 цього правочину визначено, що посередник зобов`язаний, зокрема, своєчасно перераховувати грошові кошти за реалізацію проїзних документів (квитків) на рейси перевізника за вирахуванням загальної посередницької винагороди, встановленої договором, а також надавати перевізнику акт (звіт) приймання-передачі наданих послуг у порядку та на умовах даної угоди.

Згідно з пунктом 2.3 договору перевізник зобов`язаний до 10 числа кожного наступного місяця за звітним узгодити суму, яка підлягає перерахуванню, засобами електронного зв`язку.

Загальна вартість послуг становить 15 % від вартості проїзного документа (квитка), встановленої перевізником у додатках до цієї угоди (пункт 3.1 договору).

За умовами пункту 3.2 вказаного правочину винагорода посередника визначається як різниця між загальною вартістю послуг, передбаченою пунктом 3.1 договору, і винагородою субпосередника за наявності субпосередницьких договорів.

Кошти, що надходять на розрахункові рахунки посередника та його субпосередників у розмірі вартості проїзного документа (квитка), встановленому перевізником у додатках до договору, належать перевізнику, є транзитними для посередника та його субпосередників і підлягають перерахуванню на розрахунковий рахунок перевізника, вказаний у договорі, протягом трьох банківських днів з моменту отримання посередником підписаного з боку перевізника акта приймання-передачі наданих послуг, за вирахуванням загальної посередницької винагороди (пункт 3.3 договору).

Кошти отримані посередником понад вартість проїзного документа (квитка), встановлену перевізником, належать посереднику і залишаються в його розпорядженні (пункт 3.4 цієї угоди).

Пунктом 3.5 договору передбачено, що грошові кошти у розмірі, визначеному пунктом 3.3 договору, отримані в рахунок 100 % передплати за послугу перевезення, за винятком агентської винагороди, протягом 5 робочих днів після закінчення відповідного розрахункового періоду підлягають перерахуванню на розрахунковий рахунок перевізника. Строки розрахункових періодів становлять: з 1 по 10 число поточного місяця включно; з 11 по 20 число поточного місяця включно; з 21 по останнє число поточного місяця включно.

Згідно з пунктом 3.6 цієї угоди протягом 10 робочих днів, наступних за звітним календарним місяцем, посередник направляє перевізнику акт приймання-передачі наданих послуг за реалізовані квитки за звітний місяць.

За умовами пункту 3.7 даного правочину за наявності зауважень по акту приймання-передачі наданих послуг, перевізник викладає їх у письмовій формі та направляє посереднику на адресу листування. У випадку відсутності письмових зауважень до акта приймання-передачі наданих послуг і не повернення підписаного стороною акта приймання-передачі наданих послуг після його відправлення протягом 10 календарних днів, такий акт вважається узгодженим та підписаним сторонами.

Відповідно до пункту 8.3 договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами, діє протягом одного календарного року та поширюється на відносини цих суб`єктів господарювання, які виникли до його підписання.

Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не повідомить іншу про свій намір щодо його розірвання, то він вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах на кожний наступний календарний рік (пункт 8.4 цього правочину).

Судом встановлено, що на виконання укладеного між сторонами правочину позивач у період дії цього договору надав Товариству послуги, передбачені умовами договору, за вирахуванням вартості агентських (посередницьких) послуг на загальну суму 457 147,73 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних актів приймання-передачі наданих послуг, підписаних уповноваженими представниками позивача і відповідача та скріплених печатками цих юридичних осіб.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за наведеним договором також свідчить відсутність з боку замовника претензій та повідомлень про порушення виконавцем умов цього договору.

У той же час, всупереч положенням вищенаведеної угоди, відповідач взятий на себе обов`язок по перерахуванню вартості реалізованих проїзних документів (квитків) у встановлений строк виконав лише частково, сплативши позивачу 419 971,76 грн. та заборгувавши таким чином останньому 37 175,97 грн. Так, не перерахованою Товариством Підприємству залишилася сума грошових коштів у розмірі 37 175,97 грн., за період з 28 травня 2019 року по 17 червня 2019 року.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за спірним договором, яка складає 37 175,97 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємства до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг позивач також просив суд стягнути з Товариства три проценти річних у розмірі 1 739,51 грн., з яких: 406,05 грн. - три проценти річних, нараховані за період з 28 травня 2019 року по 29 грудня 2020 року на суму основного боргу в розмірі 8 503,15 грн., 783,47 грн. - три проценти річних, нараховані за період з 8 червня 2019 року по 29 грудня 2020 року на суму основного боргу в розмірі 16 723,52 грн., 549,99 грн. - три проценти річних, нараховані за період з 18 червня 2019 року по 29 грудня 2020 року на суму основного боргу в розмірі 11 949,30 грн., а також 1 526,85 грн. інфляційних втрат, нарахованих на вищевказані суми заборгованості протягом наведених періодів.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені Підприємством до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними та відповідають вимогам чинного законодавства, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум компенсаційних виплат також підлягають задоволенню.

За таких обставин позов Підприємства підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Комбівей Україна" (01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, будинок 16/13 літера А; ідентифікаційний код 39683991) на користь приватного підприємства "АТП Поділля-Тур+" (29000, місто Хмельницький, вулиця Шевченка, будинок 64; ідентифікаційний код 41409803) 37 175 (тридцять сім тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 97 коп. основного боргу, 1 526 (одну тисячу п`ятсот двадцять шість) грн. 85 коп. інфляційних втрат, 1 739 (одну тисячу сімсот тридцять дев`ять) грн. 51 коп. трьох процентів річних, а також 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 3 березня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко