РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021Справа № 910/18556/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Ципки А.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фініс Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 12 067 945,38 грн.

Представники:

від позивача: Муляр Є.Г.

від відповідача: Левицький С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фініс Груп» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 12067945,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань з оплати позивачу вартості поставленого товару за Договором поставки № 53-129-01-19-01958 від 17.09.2019, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 11488334,40 грн, 3% річних у розмірі 255191,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 324419,29 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фініс Груп» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами на адресу місцезнаходження юридичної особи відповідача, а саме: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

02.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на ціну позову, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 26.01.2021.

30.12.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

11.01.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовче засідання 26.01.2021 прибули представники сторін.

У підготовчому засіданні 26.01.2021 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.02.2021.

19.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення.

У судове засідання 23.02.2021 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 23.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фініс Груп" (позивач, постачальник) укладено Договір поставки № 53-129-01-19-01958 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити координатно-вимірювальну машину виробництва «Hexagon Manufacturing Intelligence», Італія (далі - продукція) для потреб ВП «Атоменергомаш» ДП НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації (далі - «Специфікація»), яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору, якість та вимоги до продукції повинні відповідати «Технічному завданню на постачання координатно-вимірювальної машини фірми «Hexagon» мод. DEA Global Silver Performance 07.10.07» (додаток 2 до Договору), що встановлює вимоги до її якості, умовам договору і підтверджуватись документом про якість (паспортом) виробника на продукцію (оригінал).

Пунктами 3.1, 3.2 Договору визначено, що сума договору складає 11 488 334,40 грн, у тому числі ПДВ 20% - 1 914 722,40 грн. Ціна за одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в Специфікації.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договору покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата поставленої продукції за Специфікацією здійснюється покупцем протягом 60 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Згідно з п. 5.11 Договору право власності на продукцію набувається покупцем з моменту успішного проходження вхідних контролів, що підтверджується відповідними актами та ярликом на придатну продукцію.

Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору встановлено обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 01.06.2020, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію (п. 11.1 Договору).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв товар (координатно-вимірювальна машина Hexagon DEA Global Silver Performance 07.10.07) на суму 11 488 334,40 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 12 від 29.11.2019 та актом приймання-передачі № 12 від 29.11.2019.

Актом вхідного контролю продукції № 117-19 від 29.11.2019 визначено, що продукція (координатно-вимірювальна машина Hexagon DEA Global Silver Performance 07.10.07) відповідає умовам договору на поставку та НД в повному обсязі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань з оплати позивачу вартості поставленої продукції за Договором поставки № 53-129-01-19-01958 від 17.09.2019, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 11488334,40 грн, 3% річних у розмірі 255191,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 324419,29 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 17.09.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фініс Груп" було укладено Договір поставки № 53-129-01-19-01958, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити координатно-вимірювальну машину виробництва «Hexagon Manufacturing Intelligence», Італія для потреб ВП «Атоменергомаш» ДП НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору визначено, що сума договору складає 11 488 334,40 грн, у тому числі ПДВ 20% - 1 914 722,40 грн. Ціна за одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в Специфікації.

Судом було встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв товар (координатно-вимірювальна машина Hexagon DEA Global Silver Performance 07.10.07) на суму 11 488 334,40 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 12 від 29.11.2019 та актом приймання-передачі № 12 від 29.11.2019.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договору покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата поставленої продукції за Специфікацією здійснюється покупцем протягом 60 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Згідно з п. 5.11 Договору право власності на продукцію набувається покупцем з моменту успішного проходження вхідних контролів, що підтверджується відповідними актами та ярликом на придатну продукцію.

Так, Актом вхідного контролю продукції № 117-19 від 29.11.2019 визначено, що продукція (координатно-вимірювальна машина Hexagon DEA Global Silver Performance 07.10.07) відповідає умовам договору на поставку та НД в повному обсязі.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, строк сплати заборгованості за Договором є таким, що настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача за Договором та її обсяг, разом з тим, відповідачем не надано доказів сплати вартості отриманої продукції за Договором, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі, а саме у розмірі 11488334,40 грн.

Поряд з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 255191,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 324419,29 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за прострочення оплати поставленої продукції, суд зазначає, що визначені позивачем періоди нарахування є обґрунтованими, а розрахунок арифметично правильним, відтак, позовні вимоги про стягнення 255191,69 грн 3% річних та 324419,29 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних, що міститься у відзиві, суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру 3% річних, відповідач посилається на факт відсутності у позивача збитків унаслідок невиконання ним зобов`язань за договором, а також, посилається на відсутність вини Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Так, суд зазначає, що звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 по справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що позивач у межах даної справи заявив до стягнення з відповідача 12067945,38 грн, з яких 11488334,40 грн основного боргу та 255191,69 грн 3% річних, вимоги про стягнення неустойки позивачем не заявлялися. При цьому, відповідачем протягом значного періоду прострочення виконання зобов`язань не було здійснено навіть часткової оплати вартості поставленої продукції.

З огляду на викладене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру 3% річних, відтак, відмовляє у задоволенні клопотання відповідача.

Також, відповідачем до суду подано клопотання про відстрочення виконання судового рішення, у якому Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" просить відстрочити або розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва у даній справі на одинадцять місяців.

Обґрунтовуючи клопотання відповідач зазначає про надзвичайно скрутне фінансове становище та відсутність його вини у порушенні зобов`язань за договором.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Так, на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Суд зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, підставою для розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Разом з тим, відповідачем не доведено належними доказами наявності виняткових обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у термін, встановлений законодавством.

Відтак, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код: 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фініс Груп" (01135, м. Київ, вул. Шолуденка, 2, офіс 1; ідентифікаційний код: 41770150) основний борг у розмірі 11 488 334 (одинадцять мільйонів чотириста вісімдесят вісім тисяч триста тридцять чотири) грн 40 коп., 3% річних у розмірі 255 191 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч сто дев`яносто одну) грн 69 коп., інфляційні втрати у розмірі 324 419 (триста двадцять чотири тисячі чотириста дев`ятнадцять) грн 29 коп. та судовий збір у розмірі 181 019 (сто вісімдесят одна тисяча дев`ятнадцять) грн 18 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.03.2021

Суддя Ю.В. Картавцева