РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2021Справа № 910/16441/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рефсистем"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверест-Тур"

про стягнення 5 575,82 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рефсистем" (надалі за текстом також -позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверест-Тур" (надалі за текстом також - відповідач) про стягнення 5 575,82 грн., з яких 5 200,00 грн. основного боргу, 240, 62 грн. 3% річних, 135,20 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення повної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 відкрито провадження у справі № 910/16441/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/16441/20 відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується наступним.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 була надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштове відправлення 013) та отримана відповідачем 10.12.2020, про що проставлена відповідна відмітка у поштовому повідомленні, а також інформація про вручення відправлення відображена на інтернет-ресурсі ПАТ "Укрпошта" за посилання https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html.

Суд вважає за доцільне зазначити, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті Господарського суду міста Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність в учасників справи можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

До того ж, необхідно зауважити, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 у справі № 910/16441/20 учасники справи були повідомлені про можливість отримання інформації щодо цієї справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/gromadyanam/csz/.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Будь-яких інших заяв та/або доказів від сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, в тому числі відзиву на позов, клопотань процесуального характеру, на час розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріверест-Тур" на підставі рахунку № 311 від 12.10.2018, без укладення письмового договору, здійснило придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю "Рефсистем" товару, а саме "Двері холодильні ("Стандарт" 495х1545 (світловий) з порогом 100 мм полотно рифл.алюміній. петлі з ліва)", а також послуги з доставки та монтажу дверного блоку загальною вартістю 10 400,00 грн., в тому числі ПДВ 20% 1 733,33 грн.

Згідно платіжного доручення № 8 від 12.10.2018 відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 5 200,00 грн., із вказанням у призначенні платежу - "Часткова оплата за двері, доставку та монтаж згідно рах.№311 від 12.10.2018 р., в т.ч. ПДВ 20% 866,67 грн.".

24.09.2020 позивач надіслав на адресу відповідача письмову претензію № 20 в якій вказував про здійснення поставки товару на загальну суму 10 400,00 грн. (вартість товару 8 000,00 грн. та вартість послуг з доставки та встановлення 2 400,00 грн.), здійснення відповідачем, станом на 24.09.2020, лише часткової оплати у розмірі 5 200,00 грн., вимагав у дводенний термін від дати отримання претензії здійснити погашення заборгованості у розмірі 5 200,00 грн.

Додатково до претензії від 24.09.2020 № 20 позивач додав підписані з його сторони видаткову накладну від 01.04.2019 № 52 на суму 8000,00 грн. (у 2-х примірника), акт наданих послуг (виконаних робіт) від 01.04.2019 № 53 на суму 2 400,00 грн. (у 2-х примірниках) та акт звірки взаєморозрахунків (у 2-х примірниках) з вимогою підписати вказані документи уповноваженим представником відповідача та повернути один примірник позивачу.

Надсилання претензії відповідачу за адресою: м. Київ, вулиця Набережно-Лугова,2-Л, підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта" та описом вкладення у цінний лист.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив повну вартість за поставлений товар, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверест-Тур" грошових коштів у розмірі 5 575,82 грн., з яких 5 200,00 грн. основного боргу, 240, 62 грн. 3% річних, 135,20 грн. інфляційних втрат, а також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, статтею 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Законодавство не виключає можливості укладення договорів купівлі-продажу або поставки у спрощений спосіб: шляхом оплати покупцем виставленого продавцем рахунку.

Суд встановив, що позивачем був наданий рахунок № 311 від 12.10.2018 на придбання товару, а саме "Дверей холодильних ("Стандарт" 495х1545 (світловий) з порогом 100 мм полотно рифл.алюміній. петлі з ліва)", та послуг з доставки та монтажу дверного блоку загальною вартістю 10 400,00 грн. (з ПДВ 20%), який був частково оплачений відповідачем на підставі платіжного доручення № 8 від 12.10.2018, згідно якого було перераховано на рахунок позивача, як продавця, грошову суму у розмірі 5 200,00 грн. (з ПДВ 20%).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини пов`язані із поставкою товару та наданням додаткових послуг.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дії відповідача з часткової оплати рахунку № 311 від 12.10.2018, свідчать про встановлення між сторонами відповідних правовідносин з поставки товару та про виникнення у відповідача, як покупця, зобов`язань з його повної оплати.

Суд звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також може належати часткова сплата боржником основного боргу.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Оскільки відповідач не надав підтвердження здійснення ним повної оплати за рахунком № 311 від 12.10.2018 згідно якого відбулася поставка товару, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача несплаченого залишку вартості товару у розмірі 5 200,00 грн.

Стосовно заявлених вимог про стягнення з відповідача 240,62 грн. 3% річних та 135,20 грн. інфляційних втрат суду зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 240,62 грн. 3% річних та 135,20 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних за заявлений період з 02.04.2019 по 16.10.2020 та розрахунок інфляційних втрат за період з травня 2019 року по червень 2020 року та вважає розрахунки позивача арифметично вірними.

Стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу;

Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд встановив, що 16.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рефсистем" (клієнт) та Адвокатським Бюро "Микола Піка і Партнери" (адвокат) укладений договір про надання правничої (правової) допомоги, згідно пункту 1.1. якого, адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту, а саме написати вимогу про сплату заборгованості, необхідні адвокатські запити, позовну заяву про стягнення заборгованості з ТОВ "Ріверест-Тур" () на користь ТОВ "Рефсистем" () за поставлений товар, підготувати копії додатків до позовної заяви та надіслати до суду позовну заяву та/або надати іншу правову допомогу пов`язану із правовідносинами з ТОВ "Ріверест-Тур", використовуючи передбачені у Господарському процесуальному кодексу України та в інших законодавчих актах засоби і методи захисту з метою дотримання законних прав та інтересів клієнта.

У пункті 4.1. Договору про надання правничої (правової) допомоги від 16.09.2020 його сторони узгодили погодинну оплату роботи адвоката у розмірі 1000,00 грн. за одну годину роботи.

На підтвердження обсягу виконаної адвокатом роботи у матеріалах справи містяться Звіт про виконану роботу від 19.10.2020 та Акт наданих послуг від 19.10.2020, згідно яких вбачається, що загальна кількість витраченого адвокатом часу на надання правничої (правової) допомоги згідно договору від 16.09.2020 становить 6 годин.

Вказані вище Звіт про виконану роботу від 19.10.2020 та Акт наданих послуг від 19.10.2020 містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом для надання правничої допомоги.

Згідно платіжного доручення №2452 від 20.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Рефсистем" здійснило переказ на розрахунковий рахунок Адвокатського Бюро "Микола Піка і Партнери" грошових коштів у розмірі 6 000,00 грн. з призначенням платежу "за надання правничої допомоги, згідно договору про надання правничої (правової) допомоги від 16 вересня 2020 року".

Суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. є доведеною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуюче викладене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рефсистем" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверест-Тур" - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверест-Тур" (04070, місто Київ, вулиця Набережно-Лугова, будинок 2-Л, ідентифікаційний код юридичної особи: 33787128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рефсистем" (03680, місто Київ, вулиця Пшенична, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи: 39925741) 5 200 (п`ять тисяч двісті) гривень 00 коп. основного боргу, 240 (двісті сорок) гривень 62 коп. 3% річних, 135 (сто тридцять п`ять) гривень 20 коп. інфляційних втрат, 6 000 (шість тисяч) гривень 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 26.02.2021

Суддя С. В. Стасюк