РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2021Справа № 910/19539/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНВІТРЕЙД"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в інтересах якого діє Філія "ЦЕНТР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВИРОБНИЦТВА" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про стягнення 28486,86 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АНВІТРЕЙД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в інтересах якого діє ФІЛІЯ "ЦЕНТР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВИРОБНИЦТВА" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" стягнення 28486,86 грн, з яких: 18991,24 грн - пеня, 9495,62 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №ЦЗВ-14-05220-01 від 14.08.2020 щодо своєчасної оплати отриманого за договором товару.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.12.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/19288/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч.2 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

14.01.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти визначених позивачем строків оплати, а також просить суд зменшити заявлені штрафні санкції на 99%. Окрім того відповідач заперечив проти понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

27.01.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

12.02.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли документи на підтвердження здійснених відповідачем оплат.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14.08.2020 між Філією "ЦЕНТР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВИРОБНИЦТВА" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", що діє від мені Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АНВІТРЕЙД" (замовник, відповідач) укладено договір поставки №ЦЗВ-14-05220-01 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а замовник прийняти та оплатити нафту і дистиляти (дизельне паливо), назване в подальшому "Товар", найменування, марка та кількість якого вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

У відповідності до п.2.4. договору, ціна товару, обсяги закупівлі, зазначаються у специфікаціях до даного договору.

Згідно із п.3.7. договору, поставка товару підтверджується актом прийому-передачі. Акт прийому-передачі складається на підставі накладної (залізничної) та підписується, за умови надання постачальником:

рахунку-фактури на поставлений товар;

податкової накладної оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України;

копії накладної (залізничної);

копії документів з якості: декларація про відповідність, паспорт якості, та/або паспорт, та/або сертифікат якості; копію документу, який підтверджує сертифікацію товару, а саме копія сертифікату відповідності;

акцизної накладної, оформленої належним чином та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України.

За змістом пункту 6.1. договору постачальник протягом 3 робочих днів із дати поставки товару, але не пізніше 3-го числа наступного за звітним місяцем, надає замовнику рахунок-фактуру на цей товар, акт прийому-передачі та копії накладних (залізничних) на кожну цистерну окремо. Також постачальник зобов`язується надати Замовнику податкову накладну та акцизну накладну, які оформлені та зареєстровані у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п.6.2. договору замовник після підписання акту прийому-передачі згідно п.3.7. здійснює оплату в гривнях за банківськими реквізитами постачальника протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України, але не раніше надання постачальником всіх документів згідно п. 6.1. договору.

Пунктом 9.6. договору передбачено, що у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором, замовник сплачує пеню у розмірі 10 % (десяти) відсотків річних від простроченої суми грошових зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості.

Згідно із п.12.2. договору строк дії даного договору встановлюється 45 календарних днів з моменту його підписання сторонами, а саме до 28.09.2020. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання.

На виконання умов договору, сторонами підписано Специфікацію №2 до договору на поставку дизельного пального кількістю 3000 т. загальною вартістю 58618260,00 грн; умови оплати: протягом 5 (п`яти) банківських днів.

Згідно із наявними в матеріалах справи Актами прийому-передачі №АТУ00001198 від 22.08.2020 на суму 4931378,36 грн, №АТУ00001199 від 22.08.2020 на суму 27357298,26 грн, №АТУ00001202 від 23.08.2020 на суму 15272889,95 грн, №АТУ00001203 від 23.08.2020 позивачем на виконання зобов`язань за договором поставлено відповідачу паливо дизельне вартістю 57923281,92 грн.

В обґрунтування позовних позивач зазначає, що відповідач допустив прострочення оплати товару, оскільки оплата за Актами прийому-передачі №АТУ00001198 від 22.08.2020, №АТУ00001199 від 22.08.2020, №АТУ00001202 від 23.08.2020, №АТУ00001203 від 23.08.2020 мала бути здійснена у строк до 01.09.2020 включно, однак відповідач здійснив оплату поставленого товару 03.09.2020.

Посилаючись на прострочення відповідачем зобов`язань за договором поставки в частині строків оплати товару, позивачем нарахована пеня у сумі 18991,24 грн та 3% річних у сумі 9495,62 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, позивач на виконання взятих на себе зобов`язань за договором, поставив відповідачу паливо дизельне на загальну суму 57923281,92 грн, що підтверджується актами прийому-передачі №АТУ00001198 від 22.08.2020 на суму 4931378,36 грн, №АТУ00001199 від 22.08.2020 на суму 27357298,26 грн, №АТУ00001202 від 23.08.2020 на суму 15272889,95 грн, №АТУ00001203 від 23.08.2020 на суму 10361715,35 грн.

У відповідності до ч.1, ч2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 6.2. договору сторони погодили, що відповідач після підписання акту прийому-передачі згідно із п.3.7. здійснює оплату в гривнях за банківськими реквізитами постачальника протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України, але не раніше надання постачальником всіх документів згідно п. 6.1. договору.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначено сторонами та підтверджено наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №3007475 від 02.09.2020 (проведено банком 03.09.2020), №3007494 від 02.09.2020 (проведено банком 03.09.2020), №3007523 від 02.09.2020 (проведено банком 03.09.2020), №3007542 від 02.09.2020 (проведено банком 03.09.2020) відповідач здійснив оплату вартості поставленого товару 03.09.2020.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом пункту 9.6. договору сторони погодили, що у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором, замовник сплачує пеню у розмірі 10 % (десяти) відсотків річних від простроченої суми грошових зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). (Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року в справі №922/3782/17).

З викладеного у позові розрахунку вбачається, що позивачем визначено строк оплати за актами прийому-передачі №АТУ00001198 від 22.08.2020 на суму 4931378,36 грн, №АТУ00001199 від 22.08.2020 на суму 27357298,26 грн, №АТУ00001202 від 23.08.2020 на суму 15272889,95 грн, №АТУ00001203 від 23.08.2020 на суму 10361715,35 грн з 01.09.2020.

Дослідивши умови договору, судом встановлено, що позивачем неправильно визначено строк оплати за вище зазначеними актами.

Так, умовами договору (пункт 6.2.) сторонами погоджено, що відповідач після підписання акту прийому-передачі згідно із п.3.7. здійснює оплату в гривнях за банківськими реквізитами постачальника протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України, але не раніше надання постачальником всіх документів згідно п. 6.1. договору.

Як підтверджено матеріалами справи датою реєстрації податкових накладних № 1911 від 22.08.2020 (Акт прийому-передачі №АТУ00001198 від 22.08.2020), №1912 від 22.08.2020 (Акт прийому-передачі №АТУ00001199 від 22.08.2020), №1913 від 23.08.2020 (Акт прийому-передачі №АТУ00001202 від 23.08.2020), №1914 від 23.08.2020 (Акт прийому-передачі №АТУ00001203 від 23.08.2020) є 26.08.2020.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, враховуючи наведені приписи цивільного законодавства та умови договору, граничним днем оплати товару поставленого згідно актами прийому-передачі №АТУ00001198 від 22.08.2020, №АТУ00001199 від 22.08.2020, №АТУ00001202 від 23.08.2020, №АТУ00001203 від 23.08.2020 є 02.09.2020, оскільки перебіг строку розпочався з 27.08.2020.

Перебіг часу, за який нараховується пеня та 3% річних у відповідності до норм законодавства починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Отже, нарахування пені та 3% річних має здійснюватися з 03.09.2020.

Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 по справі № 322/1178/17 суд вважає помилковими, оскільки у вказаній постанові наведені висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки та наведена справа не є подібною із справою, яка розглядається, через неоднаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, підстав позову та змісту позовних вимог.

Як встановлено судом вище відповідач здійснив оплату вартості поставленого товару 03.09.2020.

Суд зауважує, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних та пені.

У постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №922/1008/16 зазначено наступне:

"35.3 В даному випадку суд першої інстанції вірно здійснив перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

35.4 Враховуючи викладене, правомірними є висновки господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 782 913,52 грн. та відмови в частині стягнення 3% річних в сумі 39 583,31 грн оскільки позивачем у розрахунку 3% річних в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, включено день фактичної сплати суми заборгованості."

Крім того, в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №910/13064/17 вказано:

"Верховний Суд зазначає, що з огляду на відсутність підстав нарахування пені в періоди до укладення додаткових договорів та наявність прострочення сплати процентів за частину місяців, охоплених додатковими договорами від 04.12.2014, підлягає з`ясуванню розмір пені та правильність розрахунку, оскільки позивачем у розрахунки включено в періоди простроченого платежу і день фактичної сплати заборгованості."

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі №910/20107/17.

З огляду на наведене, відсутні підстави для здійснення нарахування 3% річних та пені на суми заборгованості по актах прийому-передачі за 03.09.2020, тобто за день фактичної сплати заборгованості.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги про стягнення пені у сумі 18991,24 грн та 3% річних у сумі 9495,62 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позовних вимог про стягнення пені судом відмовлено, то клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає розгляду.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, враховуючи встановлені вище судом обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АНВІТРЕЙД" до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в інтересах якого діє ФІЛІЯ "ЦЕНТР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВИРОБНИЦТВА" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення пені у сумі 18991,24 грн та 3% річних у сумі 9495,62 грн.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 01.03.2021.

Суддя С.О. Турчин