ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м.Дніпро Справа № 904/156/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

cекретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства "Флора"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 року (суддя Євстигнеєва Н.М.)

у справі № 904/156/20

за позовом Керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області в інтересах держави, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача-1: Новопільської сільської ради, с. Новопілля Дніпропетровської області

відповідача-2: Селянського (Фермерського) господарства "Флора", с. Лісопитомник Дніпропетровської області

про визнання недійсним рішення, договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області в інтересах держави звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просив:

1. Визнати недійсним рішення Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 638-ХХХ/VII від 25.10.2018, яким вилучено земельну ділянку площею 4,55 га на території Новопільської сільської ради із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності та передано Селянському (Фермерському) господарству "Флора" в оренду земельну ділянку площею 4,55 га, кадастровий номер :05:001:0483, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 25 років.

2. Визнати недійсним договір оренди, укладений 30.10.2018 між Новопільською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області та Селянським (Фермерським) господарством "Флора", земельної ділянки площею 4,55 га, що знаходиться на території Новопільської сільської ради, кадастровий номер :05:001:0483, який 04.12.2018 зареєстровано державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Бунякіною Т.Л.

3. Зобов`язати Селянське (Фермерське) господарство "Флора" повернути Новопільській сільській раді Криворізького району Дніпропетровської області земельну ділянку площею 4,55 га, яка знаходиться на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер :05:001:0483, шляхом підписання акту прийому - передачі земельної ділянки.

Позовні вимоги керівника прокуратури обгрунтовані тим, що в порушення вимог ст. ст. 123, 124, 135 Земельного Кодексу України Новопільська сільська рада прийняла рішення № 638-ХХХ/VII від 25.10.2018 про передачу земельної ділянки площею 4,55 га (кадастровий номер :05:001:0483) в оренду СФГ "Флора" без проведення конкурсу на право оренди.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 позов керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області в інтересах держави до Новопільської сільської ради, Селянського (Фермерського) господарства "Флора" про визнання недійсним рішення, договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку задоволено.

Визнано недійсним рішення Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 638-ХХХ/VII від 25.10.2018, яким вилучено земельну ділянку площею 4,55га на території Новопільської сільської ради із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності та передано Селянському (Фермерському) господарству "Флора" в оренду земельну ділянку площею 4,55 га, кадастровий номер :05:001:0483, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 25 років.

Визнано недійсним договір оренди, укладений 30.10.2018 між Новопільською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області та Селянським (Фермерським) господарством "Флора", земельної ділянки площею 4,55 га, що знаходиться на території Новопільської сільської ради, кадастровий номер :05:001:0483, який 04.12.2018 зареєстровано державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Бунякіною Т.Л.

Зобов`язано Селянське (Фермерське) господарство "Флора" повернути Новопільській сільській раді земельну ділянку площею 4,55 га, яка знаходиться на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер :05:001:0483, шляхом підписання акту прийому - передачі земельної ділянки.

Стягнуто з Селянського (Фермерського) господарства "Флора" на користь прокуратури Дніпропетровської області витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 2 881 грн 50 коп.

Стягнуто з Новопільської сільської ради на користь прокуратури Дніпропетровської області витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 2 881 грн 50 коп.

Селянським (Фермерським) господарством "Флора" подано апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 у справі №904/156/20, згідно якої апелянт просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Наголошує, що судом в порушення ч. 2 ст. 2 ГПК України недотримано основних засад та принципів господарського судочинства, яке полягає в тому, що до господарського суду звернувся керівник Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області в інтересах держави за відсутності порушеного права, яке належить відновити в суді.

Вказує на те, що визнаючи недійсними рішення та договір оренди земельної ділянки, суд першої інстанції не зазначив чиї цивільні права та інтереси порушені у зв`язку з прийняттям спірного рішення та укладенням спірного договору.

За твердженням скаржника, Конституцією України та Законами України не визначено право держави втручатись у виключні повноваження органів місцевого самоврядування щодо розпорядження власністю територіальної громади в тому числі земельною ділянкою, яка за рішенням суду перейшла у власність громади, як відумерла спадщина, яка залишилась після смерті її власника.

Крім того, зазначає що судом першої інстанції безпідставно застосовано до даних спірних правовідносин ст. 210, 211 ЗК України.

Стверджує, що відповідно до практики ЄСПЛ, яка є джерелом права, наявність порушень з боку органу публічної влади при укладанні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна особи, яка жодних порушень не вчинила.

Також вважає, що судом не враховано положення ст.8-2 Закону України «Про оренду землі» щодо наявності у СФГ «Флора» права орендувати земельну ділянку площею 4,55 га (кадастровий номер :05:001:0483) з огляду на те, що остання знаходиться в середині масиву земель сільськогосподарського призначення, які орендує підприємство у приватних землевласників.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2020 апеляційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства "Флора" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 у справі №904/156/20 залишено без руху, та надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору у сумі 2473,59 грн.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2020 у справі №904/156/20 апелянтом до матеріалів справи надано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.12.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (Фермерського) господарства "Флора" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 у справі №904/156/20, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 21.01.2021р. о 14 год. 30 хв.

16.12.2020 року до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 року - скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

20.01.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 року - без змін.

У судовому засіданні 21.01.2021 колегія суддів оголосила про перерву у судове засідання до 25.02.2021 на 15:00 год.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Кузнецова В.О., згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021, визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Мороза В.Ф., суддів - Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2021р. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства "Флора" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 у справі №904/156/20.

В судове засідання 25.02.2021 року з`явилися представники відповідача-2 (апелянта) та прокуратури (позивача). Відповідач-1, будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання уповноваженого представника не направив, проте 15.02.2021 на адресу суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Новопільської сільської ради Криворізького району.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на подане відповідачем-1 клопотання, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача-1.

Апелянт у судовому засіданні 25.02.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Прокурор, в свою чергу, проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31 грудня 2001 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та СФГ "Флора" було підписано договір оренди земельної ділянки (паю), згідно якого сторони домовились, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування, тобто оренду, земельну ділянку, площею 4,550 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 (п`ять) років.

Натомість, зазначений договір не було зареєстровано в поземельній книзі, оскільки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер, а його спадкоємці на той час не були виявлені.

29 серпня 2017 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі №177/707/17 визнано відумерлою спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді земельної ділянки, площею 4,550 га, яка розташована на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка за життя належала померлому ОСОБА_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ІІІ-ДП №012286, виданого 31 грудня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №4237, на підставі рішення 19 сесії ХХШ скликання Новопільської сільської ради від 30 грудня 2001 року №329.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі №177/707/17 набрало законної сили 04.11.2017.

У березні 2018 року Новопільська сільська рада замовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Новопільській сільській раді для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (за межами населеного пункту).

Відомості про земельну ділянку у травні 2018 року Новопільська сільська рада зареєструвала в Державному земельному кадастрі та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 03.09.2018 (міститься в матеріалах справи).

Рішенням сесії Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 638-ХХХ/VII від 25.10.2018 "Про передачу земельної ділянки площею 4,55 га (кадастровий номер :05:001:0483) в оренду СФГ "Флора" земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва":

- вилучено земельну ділянку площею 4,5500га (за межами населеного пункту) на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності;

- передано СФГ "Флора" в оренду земельну ділянку площею 4,5500 га (кадастровий номер :05:001:0483) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (за межами населеного пункту) на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області терміном на 25 років з орендною платою в розмірі 5 154,00 грн. в рік за відповідну земельну ділянку, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки;

- зобов`язано СФГ "Флора" укласти з Новопільською сільською радою договір оренди земельної ділянки та зареєструвати його у встановленому законом порядку тощо.

Рішення прийнято на підставі статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про оренду землі", статей 12,17,19,93,122,124,125,126 Земельного кодексу України.

При цьому враховано клопотання СФГ "Флора" щодо надання в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5500 га та висновок постійної комісії сільської ради з питань землекористування, благоустрою та контролю щодо недопущення конфліктів інтересів від 25.10.2018.

На підставі цього рішення, 30 жовтня 2018 року між Новопільською сільською радою (орендодавець) та Селянським (Фермерським) господарством "Флора" (орендар) укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого (п.1 договору) Орендодавець на підставі рішення Новопільської сільської ради від 25.10.2018 "№638 - ХХХ/УП надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новопільської сільської ради (за межами населених пунктів) Криворізького району Дніпропетровської області.

В оренду передається земельна ділянка площею 4,5500 га (п.2 договору оренди).

На земельній ділянці об`єкти нерухомого майна відсутні (п.3 договору).

Згідно п. 4 договору кадастровий номер :05:001:0483.

Договір укладено на двадцять п`ять років (п.6 договору).

Право оренди земельної ділянки 04.12.2018 зареєстровано державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Бунякіною Т.Л. (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна) (т. 1 а.с. 15-17).

Згідно Акту приймання-передачі земельної ділянки по договору оренди без номера та дати, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 4,5500 га, яка знаходиться на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 13).

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, прокурор вважав, що вилучення земельної ділянки площею 4,55га із земель сільськогосподарського призначення та її передача в оренду відбулося з порушенням порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, у тому числі на умовах оренди, передбачені статтями 123, 124 Земельного кодексу України. У зв`язку із цим підлягає визнанню недійсним договір оренди земельної ділянки та повернення цієї земельної ділянки власнику - територіальній громаді.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у даній справі земельні торги проведені не були, натомість земельна ділянка була надана в оренду відповідачу-2 - Селянському фермерському господарству "Флора".

Таким чином, рішення Новопільської сільської ради щодо передачі в оренду земельної ділянки Селянському (Фермерському) господарству "Флора" площею 4,55га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва прийнято з порушенням вищенаведених положень, не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак є недійсним.

Суд дійшов висновку, що суперечить вимогам чинного законодавства і рішення сільської ради про вилучення земельної ділянки площею 4,5500га (за межами населеного пункту) на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, оскільки в силу ч.2 ст.124, абз. 13 ч.1 ст.134 та ч.ч.1,2 ст.135 Земельного кодексу України в редакції, чинній станом на 25.10.2018, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підлягали передачі виключно шляхом продажу на земельних торгах.

Враховуючи наявність підстав для визнання недійсним рішення Новопільської міської ради про передачу в оренду СФГ "Флора" земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, доведеність підстав для визнання недійсним спірного договору оренди, вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди землі та про повернення земельної ділянки загальною площею 4,5500га, як похідна від основної вимоги про визнання недійсним рішення сільської ради та договору оренди землі, підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку даним спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає, що предметом спору у цій справі є законність рішення органу місцевого самоврядування про вилучення із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності та передачу Селянському (Фермерському) господарству "Флора" в оренду земельну ділянку площею 4,55 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; наявність/відсутність підстав для визнання договору оренди недійсним та повернення земельної ділянки.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, при зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав на те, що Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, яка є органом, уповноваженим територіальною громадою на вирішення питань у сфері земельних відносин, порушила вимоги чинного законодавства щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення та порядку надання земель в оренду, внаслідок чого визнається недійсним рішення, прийняте радою, та у зв`язку з чим рада виступає відповідачем у справі.

Прокурор зазначив, що нормами чинного законодавства не визначено орган, до повноважень якого належали б питання, у т.ч. щодо звернення до суду з позовами зазначеної категорії, а відтак прокурор звернувся до суду із вказаним позовом, набувши статусу позивача відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів вважає такі твердження помилковими та з приводу доводів апеляційної скарги зазначає наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін, оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме доповнено її статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція неодноразова викладалась у постановах Верховного Суду, зокрема, від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17 та від 18.08.2020 у справі № 914/1844/18.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Аналогічні висновки були зроблені й у інших постановах колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16, 17, 18 квітня 2019 року у справах № 925/650/18, № 923/560/18, № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, а також у постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Колегія суддів наголошує, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Аналогічні висновки щодо застосування цієї норми викладені у постановах цього ж касаційного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 920/284/18, від 03 і 17 квітня 2019 року у справах № 909/63/18 та № 916/641/18 відповідно, від 31 липня 2019 року у справі № 916/2914/18, від 06 серпня 2019 року у справі № 912/2529/18.

Як свідчать наявні матеріали справи, відповідач у своєму відзиві на позов (т. 1 а.с. 51-56) заперечував щодо позову в тому числі з підстав відсутності у прокурора права на представництво інтересів держави в суді у даній справі та відсутності порушень прав держави оскаржуваними рішенням та договором.

В свою чергу, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2020 зупинено провадження у справі №904/156/20 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі № 912/2385/18.

Апеляційний суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, за позовом прокурора в інтересах держави в особі районної державної адміністрації та Східного офісу Держаудитслужби до товариства та відділу освіти про визнання недійсними додаткових угод до укладеного відповідачами договору про постачання природного газу, та стягнення коштів, викладено наступну правову позицію щодо представництва прокурором інтересів держави в суді.

Верховний Суд зазначив, що підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Таким чином, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор зобов`язаний перед зверненням до суду з`ясувати причини бездіяльності органу, до повноважень якого належить вирішення спірного питання.

Колегія суддів наголошує, що у справі № 904/156/20, яка розглядається, прокурор обґрунтовував наявність "інтересів держави" порушенням, на його думку, законності у сфері надання в оренду земель комунальної власності на неконкурентних засадах. За твердженням прокурора, земельна ділянка площею 4,5500 га (кадастровий номер :05:001:0483) на підставі Рішення № 638-ХХХ/VII від 25.10.2018 та Договору від 30.10.2018 передана в оренду поза конкурсом, без проведення земельних торгів, що у свою чергу позбавляє територіальну громаду можливості отримати до бюджету більше коштів за їх використання. Прокурор зазначав, що особою, уповноваженою державою для здійснення функцій щодо розпорядження земельними ділянками від імені територіальної громади, є Новопільська сільська рада, однак саме вона ухвалила незаконне рішення, яке оскаржується, а тому є відповідачем у справі.

Відповідно до статей 5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

За положеннями статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до частин 3, 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до кола повноважень саме Новопільської сільської ради, як до органу місцевого самоврядування, віднесено розпорядження земельними ділянками комунальної власності.

Апеляційний суд зазначає, що оскільки прокурор у цій справі визначив Новопільську сільську раду одним зі співвідповідачів у справі та пред`явив до неї вимоги про визнання незаконними та скасування рішення, то суд першої інстанції мав оцінити наявність підстав для звернення до суду прокурора саме як самостійного позивача.

Подібні за змістом правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 698/119/18.

Визначення прокурором свого правового статусу як самостійного позивача у справі, за наявності органу місцевого самоврядування, уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не нівелює його обов`язку щодо дотримання порядку представництва, дотримання процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", та надання можливості такому органу самостійно звернутися до суду за захистом порушених прав держави.

Подібний за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 922/708/19.

Окрім того, прокурор за певних обставин може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

Таким чином, дотримання вимог щодо підтвердження підстав для представництва передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" в цьому випадку є обов`язковим.

За таких обставин, враховуючи положення статей 131-1 Конституції України, 53 Господарського процесуального кодексу України, 23 Закону України "Про прокуратуру", усталеної судової практики щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, сформованих, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 922/708/19, необхідно встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав для захисту прокурором інтересів держави у суді; дотримання/недотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом.

Доводи прокурора про відсутність компетентного органу, уповноваженого на звернення до суду з позовами зазначеної категорії апеляційним судом відхиляються, оскільки Новопільська сільська рада, як сторона оспорюваного правочину, має право заявити відповідну позовну вимогу про визнання його недійсним та бути позивачем у справі.

Водночас, подібне вправі здійснити й прокурор, але тільки за умов встановлення бездіяльності компетентного органу.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, важливим аспектом такої бездіяльності є невчинення дій (невжиття необхідних заходів) компетентним органом щодо усунення порушення інтересів держави у розумний строк, який має визначатися виходячи з конкретної ситуації.

Разом з тим, в обгрунтування необхідності захисту інтересів держави та органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, прокурор не зазначав про невжиття Новопільською сільською радою заходів щодо усунення виявлених порушень.

Більше того, прокурор взагалі не звертався до Новопільської сільської ради з повідомленням про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави (доказів зворотнього матеріали справи не містять), чим позбавив відповідний орган відреагувати на дані факти та вжити адекватних заходів у такій ситуації (з`ясувати обставини стверджуваних прокурором порушень, призначити перевірку таких обставин, вчинити дії для виправлення допущеної бездіяльності, подати позов або надати аргументовані заперечення).

При цьому, Новопільська сільська рада не заявляла про наявність будь-яких перешкод для здійснення такого захисту самостійно чи неможливість вчинення відповідних дій внаслідок інших обставин, а прокурором не надано суду доказів того, що сільська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та безпосередньо звернутися до суду з відповідним позовом до СФГ «Флора».

Таким чином, апеляційний суд вбачає відсутність обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Нововільською сільською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади.

Принцип змагальності сторін, закріплений у частині 3 статті 13 та частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши наведені прокурором доводи в обґрунтування підстав для його звернення з позовом у даній справі для захисту інтересів держави, апеляційний господарський суд доходить висновку, що прокурор в даному випадку не обґрунтував належних та достатніх підстав представництва інтересів держави в суді.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд констатує відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не мала права її підписувати та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

За таких умов, решта доводів скаржника, якими обгрунтовуюється апеляційна скарга, колегією суддів не досліджується.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1,2,5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Необхідно акцентувати увагу на п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, в якому зазначено: за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.?

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)

Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

У своїй постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. В таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду). Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 925/226/18.

Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Селянського (Фермерського) господарства "Флора" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 року у справі № 904/156/20 прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з`ясування обставин справи, підлягає скасуванню.

Одночасно позов Керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області в інтересах держави до Новопільської сільської ради, Селянського (Фермерського) господарства "Флора" про визнання недійсним рішення, договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку підлягає залишенню без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України з вищенаведених підстав.

На підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на результат вирішення справи, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 6170,91 грн. підлягає стягненню з Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області на користь скаржника в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 4 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства "Флора" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 року у справі № 904/156/20 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2020 року у справі № 904/156/20 скасувати.

Позовну заяву Керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області в інтересах держави до Новопільської сільської ради, Селянського (Фермерського) господарства "Флора" про визнання недійсним рішення, договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку залишити без розгляду.

Стягнути з Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області (вул. Невська, 3, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50029, ) на користь Селянського (Фермерського) господарства "Флора" (вул. Сонячна, буд. 7, кв. 6, с. Лісопитомник, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл., 53045, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 170,91 грн..

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.03.2021

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко