ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3693/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України", м. Київ
до Державного підприємства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції", м. Харків
про стягнення 183705,70 грн.
за участю представників:

позивача Перегуди О.В., довіреність № 32/Д/С від 30.12.2020 року,

Солоди А.Г., довіреність № 35/Д/С від 30.12.2020 року;

відповідача Нестеренко О.О., наказ № 60-к 31.10.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції" в якій просить стягнути з відповідача 183705,70 грн. збитків, завданих внаслідок порушення останнім зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних за відшкодування комунальних послуг за договором №01-09 від 23.01.2009 року. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.11.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.12.2020 року на 12:00 год.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.12.2020 року підготовче засідання у справі відкладено на 05.01.2021 року на 11:30 год.

22.12.2020 року відповідач подав відзив (вх.№ 29965), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що через арешт рахунків на підставі відкритих виконавчих проваджень не в змозі розпоряджатися грошовими коштами на рахунках банків, а відтак відсутня можливість зареєструвати податкові накладні. Відповідач також вважає, що порушення ним порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а обумовлює її нарахування необхідністю подання разом із податковою декларацією за звітний податковий період заяви із скаргою на відповідача з доданням певного пакету документів.

04.01.2021 року позивач подав відповідь на відзив (вх.№ 115), в якій вказав, що арешт рахунків ніяким чином не впливає на можливість складання податкових накладних та їх реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних, при цьому вина відповідача полягає в тому, що останній внаслідок своєї неефективної діяльності заподіяв шкоду позивачу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.01.2021 року продовжено строк проведення підготовчого провадження до 21.02.2021 року. підготовче засідання у справі відкладено на 26.01.2021 року на 12:10 год.

14.01.2021 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (вх.№115), в яких наголосив, що він не може зареєструвати податкові накладні у зв`язку з тим, що рахунки арештовано.

25.01.2021 року позивач подав пояснення на заперечення (вх.№ 1768), в яких вказав, що хибним є твердження відповідача про те, що останній не може зареєструвати податкові накладні у зв`язку з тим, що рахунки арештовано, а, відтак, в його діях відсутня вина, оскільки Податковий кодекс України не місить норми, відповідно до яких виключається відповідальність за не реєстрацію податкових накладних у зв`язку з наявністю арешту рахунків.

У судовому засіданні 26.01.2021 року оголошено перерву до 09.02.2021 року.

09.02.2021 року представник відповідача подав заяву про відстрочення та розстрочення рішення (вх.№1768).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.02.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.02.2021 року на 12:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні 16.02.2021 року підтримав позов та відповідь на відзив, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.02.2021 року просив не розглядати заяву про відстрочення та розстрочення рішення (вх.№1768) та подав заяву про відстрочення виконання рішення (вх.№ 3880 від 16.02.2021 року); відзив підтримав, просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані ними докази, суд установив такі обставини.

Між Державним підприємством "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" (Центр, позивач) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (Орендодавець) укладено договір оренди № 3882-Н від 10.01.2009 року (далі - Договір оренди).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Орендодавець передає, а Центр приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення №№ 1-16, 47-49 та частина приміщення № 41 на третьому поверсі 4-х поверхового будинку лабораторного корпусу № 2 (інв. № 81973) (літ. "А"), загальною площею 361,96 м2, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Астрономічна, 33, що перебувають на балансі Державного підприємства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції" (відповідач).

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пунктом 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Відповідачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої методики, у співвідношенні:

- безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 70 %;

- на рахунок, визначений Відповідачем - у розмірі 30 %.

Також, між позивачем та відповідачем укладено договір № 01-09 від 23.01.2009 року про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна (далі - Договір про відшкодування витрат).

Предметом Договору про відшкодування витрат згідно з пунктом 1.1. є забезпечення відповідачем обслуговування, експлуатації будівлі, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Астрономічна, 33, загальною площею 10887,3 м2, а також утримання прибудинкової території, а позивач, у свою чергу, зобов`язався брати участь у витратах відповідача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих відповідачем за цим Договором.

Позивач користується приміщенням, яке складається з кімнат № 1-16, 47-49 та частину кімнати № 41 загальною площею 361,96 м2, розміщених на 3 поверсі лабораторного корпусу № 2 (літ. А).

Відповідно до пункту 2.1.1. Договору про відшкодування витрат відповідач зобов`язується забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території, та створення необхідних умов здійснення господарської діяльності, у тому числі позивачу і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями.

Розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території залежить від складу робіт і послуг, які надаються відповідачу житлово- експлуатаційними, ремонтно-будівельними організаціями та іншими суб`єктами господарювання, і визначається рахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за обслуговування будівлі, відшкодування податку на землю, пдв, загально-експлуатаційні, експлуатаційні витрати, пов`язані з ремонтом та утриманням електромереж, комунальні та інші послуги відповідача.

Згідно з пунктом 2.2.6. Договору про відшкодування витрат позивач зобов`язаний не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок відповідача або організації, що обслуговує будівлю, за санітарне обслуговування прибудинкової території, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до ремонтної вартості приміщення, відшкодування податку на землю, ПДВ, за загально-експлуатаційні, комунальні та інші послуги відповідача.

Позивач, на виконання умов вищезазначених договорів регулярно, відповідно до платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, перераховував на рахунок відповідача плату за оренду, обслуговування і ремонт будівлі та прибудинкової території з врахуванням ПДВ.

Водночас відповідач не зареєстрував податкові накладні за спірними договорами за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року.

Так, сума не зареєстрованих відповідачем податкових накладних за оренду відповідно до умов Договору оренди за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року становить 94837,43 грн. Водночас сума не зареєстрованих відповідачем податкових накладних за відшкодування комунальних послуг, відповідно до умов Договору про відшкодування витрат за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року становить 88868,27 грн.

Таким чином, загальна сума не зареєстрованих відповідачем податкових накладних за спірними договорами складає 183705,70 грн.

Обставини щодо незареєстрованих відповідачем податкових накладних підтверджуються інформацією з сайту Державної податкової служби https://cabinet.sfs.gov.ua/, в якій відображено, що за період з 01.03.2018 року по 29.02.2020 року включно, відповідачем не зареєстровано жодної податкової накладної.

Відповідач також не заперечує той факт, що ним не були зареєстровані податкові накладні за спірними договорами за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року.

Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач не здійснив реєстрацію податкових накладних за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року включно, Центр був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 183705,70 грн., що призвело до збитків останнього.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Наведені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Виходячи з наведеного та в силу статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони.

Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач не здійснив реєстрацію податкових накладних за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року включно, Центр був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 183705,70 грн., що призвело до збитків останнього.

Суд погоджується з такими твердженнями позивача, виходячи з такого.

Так, підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201,11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами абзацу першого пункту 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця, а пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та падати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України, на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Пунктом 183.12 статті 183 ПК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих як платники податку.

Відповідно до даних із реєстру платників ПДВ, у зв`язку з ненаданням декларацій протягом року, реєстрацію відповідача, як платника податку, 16.03.2020 було анульовано.

З метою уникнення втрати податкового кредиту та понесення непродуктивних втрат в сумі ПДВ, позивач звертався до відповідача листом від 02.07.2019 року № 2671/14-5, в якому просив виписати та зареєструвати податкові накладні відповідно до переліку актів доданих до листа.

Всупереч вимозі позивача відповідач, порушуючи пункт 201.10 статті 201 ПК України, не оформив податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, у такий спосіб позбавивши позивача права на віднесення сплаченого податку на додану вартість до складу податкового кредиту за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року включно у сумі 183705,70 грн.

Протиправний характер поведінки відповідача полягає у порушенні ним податкового законодавства в частині обов`язку надати податкові накладні у зв`язку з наданням послуг з оренди майна за Договором та зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних. Збитками є сума податкового кредиту у розмірі ПДВ, сплаченого позивачем при одержанні послуг відповідно до Договору та нестриманого останнім внаслідок протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача.

Таким чином, відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не здійснив реєстрацію податкових накладних за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року включно. У зв`язку з цим Центр був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 183705,70 грн.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками останнього.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.08.2018 року у справі № 917/877/17.

Щодо тверджень відповідача про те, що він не міг зареєструвати податкові накладні у зв`язку з тим, що його рахунки було арештовано, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського кодексу України (далі ГПК України), державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Відповідач є державним комерційним підприємством діяльність якого у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність за наслідками якої сплачуються податки і збори.

Підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством (ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про підприємництво").

Таким чином, в ході здійснення своєї підприємницької діяльності відповідач діє на власний розсуд та має і повинен розуміти всі ризики, які можуть мати його правовідносини з контрагентами.

Суд установив, що несплата відповідачем суми, самостійно визначеної деклараціями, податковими повідомленнями-рішеннями з податку на додану вартість та пені на суму 3608455,73 грн., а також земельного податку юридичних осіб у сумі 1333157,85 грн., потягло за собою негативні наслідки шляхом накладення арешту, про що зазначено у постанові Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року у справі № 820/541/15, яку надав відповідач.

Отже, арешт рахунків відповідача відбулось внаслідок неефективної роботи останнього.

Враховуючи викладене, накладення арешту на рахунки відповідача ніяким чином не виключає його відповідальності за наслідки його діяльності та не може бути підставою для відмови у позові.

Щодо тверджень відповідача про те, що порушення ним порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а обумовлює її нарахування необхідністю подання разом із податковою декларацією за звітний податковий період заяви із скаргою на відповідача з доданням певного пакету документів, суд зазначає таке.

Положення, викладені у пункті 201.10 статті 201 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачають можливість включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складання та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому, покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця, однак подання такої скарги, згідно з наведеною нормою у редакції, чинній після 01.01.2015 року, не є підставою для включення ним податку до складу податкового кредиту.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права міститься у постанові Верховного Суду від 03.08.2018 року у справі № 917/877/17.

Відсутність, на думку відповідача, його заборгованості перед позивачем, яка підтверджується актом звірки, а також належне виконання умов договору №01-09 від 23.01.2009 року про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю не спростовує невиконання обов`язку відповідачем щодо складання податкових накладних та їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у формі неможливості включити сплачені податки на додану вартість до податкового кредиту для подальшого його використання.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення на 3 роки (вх.№ 3880 від 16.02.2021 року), суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Так, ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

- ступінь вини відповідача у виникненні спору;

- стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

- стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Наведена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року по справі № 2-54/08.

Відповідач, обґрунтовуючи необхідність відстрочення виконання судового рішення, посилається на скрутне фінансове становище, проте жодного доказу в підтвердження викладених у заяві обставин, в порушення ч.1 ст. 74 ГПК України, не надав.

Окрім цього, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Ураховуючи викладене, а також, те, що відповідачем на теперішній час не надано будь-яких доказів на підтвердження винятковості ситуації, що може буди підставою для відстрочення виконання рішення суду, суд відмовляє у задоволенні відповідної заяви відповідача (вх.№ 3880 від 16.02.2021 року).

На підставі ст. 6, 11, 15, 16, 22, 759 Цивільного кодексу України, ст. 173, ч. 1 ст. 174, ст. 224,225, 228 Господарського кодексу України, ст. 183, 201 Податкового кодексу України та керуючись статтями 73-74, 76-80, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції" (вул. Астрономічна, 33, м. Харків, 61085; ідентифікаційний код: 00482329) на користь Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" (вул. Антона Цедіка, 14, м.Київ, 03057; ідентифікаційний код: 20015794) 183705,70 грн. збитків та судовий збір у сумі 2755,59 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.02.2021 року.

Суддя О.В. Смірнова