ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021м. ДніпроСправа № 904/4082/20
за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АРЕАНДА" ЛТД

про стягнення 65 876,96 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - Богаєвський О.Г. дов. № 13/11-14 від 04.01.2021 (юрисконсульт)

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 65 827,96 грн. - боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення, 49,00 грн. - за понаднормативне водокористування.

Позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи копій маршрутної книги, роз`яснення до актів-рахунків, копію акту обстеження від 01.03.2019 №000563, копію акту обстеження від 01.03.2016 №178709, копію паспорту №3743в водолічильника ELSTER.

Відповідач, відзив на позов не надав, у жодне судове засідання явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно на адресу вказану у позові та ЄДР, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями, що повернулися на адресу суду з відміткою про отримання Відповідачем кореспонденції суду №800, №294 та докази направлення інформації на електронну адресу.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Дніпропетровської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Секретарем судового засідання, для вжиття всіх необхідних заходів повідомлення сторони про розгляд справи, передавалися телефонограми Відповідачеві за номерами, зазначеними у позові та ЄДР, за одним з номерів невідома особа повідомила, що вже не є працівником ТОВ "АРЕАНДА" ЛТД інший номер недійсний.

Крім того, на офіційному сайті Судова влада України, судом розміщено повідомлення для сторін про розгляд справи №904/4082/20.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Справа, згідно зі ст. 165 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні досліджено надані Позивачем докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача господарський суд

ВТАНОВИВ:

03.07.2007 Позивачем та Відповідачем укладено угоду у вигляді абонентської картки №50163 (далі Абонентська картка).

Згідно з п.1 Абонентської картки Водоспоживач (Відповідач) зобов`язався до 10 числа місяця, наступного за звітним, сплачувати за послуги водопостачання і водовідведення за затвердженим відповідним органом тарифом, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок МКПП " Дніпроводоканал".

Відповідно до п.2 Абонентської картки Водоспоживач (Відповідач) зобов`язується у строк до 01.10.2007 укласти Договір на надання послуг водопостачання і водовідведення з Водоканалом/надати необхідні документи, отримати і виконати технічні умови і т.д./. У випадку, якщо до вказаної дати, Водоспоживач не оформить Договір на надання послуг водопостачання і водовідведення постачання води буде припинено.

Позивач стверджує, що надавав Відповідачеві послуги водопостачання і водовідведення у період: листопад 2018, лютий-травень 2019 (акт-рахунок №100838 від 27.11.2018 на суму 17 154,90 грн., акт-рахунок №16265 від 28.02.2019 на суму 18 566,10 грн., акт-рахунок №25837 від 28.03.2019 на суму 15 993,60 грн., акт-рахунок №37952 від 30.04.2019 на суму 17 748,30 грн., акт-рахунок №46132 від 30.05.2019 на суму 12 759,60 грн.). Обсяги споживання послуг з водопостачання і водовідведення за спірний період підтверджуються копіями з маршрутних книг, у яких зазначено, що вони підписані представником Відповідача - Поцелуєвим С.Р.

За даними Позивача, Відповідач частково розрахувався за надані послуги водопостачання і водовідведення за листопад 2018, сплативши 16 124,54 грн., у зв`язку з чим за Відповідачем обліковується борг у розмірі 65 827,96 грн.

Також, Позивач зазначив, що у травні 2019 у Відповідача утворився борг у розмірі 49,00 грн. за понаднормативне водокористування.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є: факт надання послуг, наявність боргу у Відповідача перед Позивачем за надані послуги, обґрунтованість нарахування стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції чинній на 03.07.2007)встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Cтаттею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростовував і не спростував.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2007 Позивач з Відповідачем уклали угоду у вигляді абонентської картки №50163.

На підтвердження існування між сторонами договірних відносин, Позивач до матеріалів справи додав, крім іншого, копію абонентської картки №50163 від 03.07.2007, підписану представником Відповідача директором Пикіним В.С., копію акту обстеження від 01.03.2019 №000563, підписаного представником Відповідача - Поцелуєвим С.Р., копію акту обстеження від 01.03.2016 №178709 підписаного представником Відповідача директором Пикіним В.С.

Позивач стверджує, що надавав Відповідачеві послуги водопостачання та водовідведення у період: листопад 2018, лютий-травень 2019 за абонентською карткою №50163, на підтвердження чого надав копії маршрутних книг за договором №50163, у яких зазначено, що вони підписані представником Відповідача - Поцелуєвим С.Р. Також на підтвердження наданих Відповідачеві послуг Позивач надав акти-рахунки, у яких зазначено: акт-рахунок від 27.11.2018 №100838 приймання наданих послуг згідно договору 10019 від 30.10.2006 у кількості 1 167,00 м3 на суму 17 154,90 грн., акт-рахунок від 28.02.2019 №16265 приймання наданих послуг згідно договору 10019 від 30.10.2006 у кількості 1 263,00 м3 на суму 18 566,10 грн., акт-рахунок від 28.03.2019 №25837 приймання наданих послуг згідно договору 10019 від 30.10.2006 у кількості 1 088,00 м3 на суму 15 993,60 грн., акт-рахунок від 30.04.2019 №37952 приймання наданих послуг згідно договору 10019 від 30.10.2006 у кількості 1 189,00 м3 на суму 17 748,30 грн., акт-рахунок від 30.05.2019 №46132 приймання наданих послуг згідно договору 10019 від 30.10.2006 у кількості 868,00 м3 на суму 12 759,60 грн.).

Однак, з наданих Позивачем копій маршрутних книг вбачається, що у листопаді 2018 Позивачем надано послуги з водопостачання та водовідведення в обсязі 1125 м3, у лютому 2019 1242 м3, у березні 2019 1063 м3, у квітні 2019 1153 м3, у травні 2019 811 м3.

Крім того, представник Позивача у судовому засіданні пояснив, що договір 10019 від 30.10.2006 сторонами укладався на інший об`єкт.

Наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

З урахуванням наведених обставин, беручи до уваги, що Відповідач не спростовував і не спростував доводи Позивача, суд вважає, що з підписанням абонентської картки №50163 сторони уклали договір у спрощений спосіб і розрахунки за надані послуги мають проводитися не за актами рахунками до договору 10019 від 30.10.2006, а з урахуванням послуг, зафіксованих у двосторонніх документах - маршрутних книгах до договору №50163 та чинних тарифів на послуги Позивача.

За перерахунком суду, борг Відповідача за послуги з водопостачання та водовідведення, з урахуванням обсягів, наданих у спірні періоди послуг, зафіксованих у маршрутних книгах, становить 63 167,26 грн.

Щодо стягнення 49,00 грн. за понаднормативне водокористування, то Позивач не надав доказів на підтвердження погодження сторонами певних обсягів водопостачання та водовідведення, а тому неможливо розрахувати обсяг понаднормативного водокористування.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, до стягнення належать: 63 167,26 грн. боргу, решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АРЕАНДА" ЛТД, 49000, м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 25 (код 20208435) на користь Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 21-А (код 03341305) 63 167,26 грн. боргу, 2 015,54 грн. судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 02.03.2021 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Суддя С.Г. Юзіков