ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" лютого 2021 р.Справа № 916/1704/16
За заявою кредитора: Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Порто-Франко"

до боржника: Дочірнього підприємства "Маккенлі", м. Одеса

про визнання банкрутом

Суддя Лепеха Г.А.

Представники:

Гріньова В.Л.; від ОСОБА_1 - Врона А.В.

від Першого Приморського ВДВС в м. Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України - Шевченко М.Т.

керуючий санацією - Приміч Д.В.

розпорядник майна - арбітражний керуючий Сніткіна І.А.

Суть спору: про визнання недійсним договору

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.03.2017р., крім іншого, припинено процедуру розпорядження майном ДП "Маккенлі", введено процедуру санації, керуючим санацією призначено Приміча Д.В., розпорядник майна Сніткіна І. А. продовжує виконувати свої обов`язки.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.07.2017р. затверджено план санації боржника.

Від розпорядника майна ДП "Маккенлі" надійшла заява (вх. №3-310/20) про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 11.09.2015 №4-7/1, укладеного між Дочірнім підприємством "Маккенлі" та ОСОБА_2 та витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. прийнято до розгляду заяву розпорядника майна ДП "Маккенлі" (вх. №3-310/20) про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 11.09.2015 №4-7/1, укладеного між Дочірнім підприємством "Маккенлі" та ОСОБА_2 та витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нерухомого майна, призначено до розгляду в засіданні суду.

01.07.2020р. від ОСОБА_1 надійшов відзив на заяву розпорядника майна ДП "Маккенлі" про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 11.09.2015 №4-7/1, укладеного між Дочірнім підприємством "Маккенлі" та ОСОБА_2 та витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нерухомого майна в якому вона заперечує щодо даної заяви та просить відмовити в її задоволенні.

У судовому засіданні керуючий санацією підтримав заяву розпорядника майна та просив задовольнити її, представник ОСОБА_1 надав пояснення та просив відмовити в задоволенні заяви розпорядника майна.

Дослідивши надані докази та вислухавши пояснення представників сторін судом встановлено наступне:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.03.2017 року, крім іншого, припинено процедуру розпорядження майном ДП "Маккенлі", введено процедуру санації, керуючим санацією призначено Приміча Д.В., розпорядник майна Сніткіна І.А. продовжує виконувати свої обов`язки.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.07.2017 року затверджено план санації боржника.

В ході процедури санації боржника, при проведенні перевірки правочинів боржника вчинених до відкриття провадження у справі про банкрутство, арбітражним керуючим було виявлено правочини боржника, що відповідають критеріям недійсності, визначеним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», так і загальному законодавству.

Так Дочірне підприємство "Маккенлі" було забудовником житлового багатоповерхового комплексу "Ступені" (корпуси 1,2,3,4) по АДРЕСА_1 .

В процесі виконання своїх обов`язків, зокрема розшуку майна боржника арбітражним керуючим було отримано інформацію, що 11.09.2015 року між ДП "Маккенлі" та громадянином ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав за №4-7/1, на умовах якого ДП «Маккенлі» продало, а ОСОБА_2 придбав: житлове приміщення площею 69,8 кв.м., будівельний № 7, що розташовано на 1-му поверсі об`єкта будівництва розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

15.09.2015 року до вказаного Договору купівлі-продажу майнових прав за №4-7/1 було укладено акт приймання-передачі.

Як вбачається з п. 4.1 Договір купівлі-продажу майнових прав від 11.09.2015 року за № 4-7/1 загальна вартість майнових прав становить 100 000,00 гривень, в т.ч. ПДВ 16 666.67 гривень.

На думку розпорядника майна дана сума є суттєво нижчою за ринкову вартість житлового приміщення площею 69,8 кв.м., що складається з трьох кімнат та підсобних приміщень.

На момент вчинення оспорюваного договору будинок за адресою АДРЕСА_2 вже був прийнятий ДАБІ в експлуатацію, що підтверджується Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції ДАБІ в Одеській області 17.09.2014 року № ОД 3. Тобто. ДП "Маккенлі" мало можливість продати не майнові права на нерухоме майно, а безпосередньо квартиру.

Таким чином на думку розпорядника майна укладення договору купівлі-продажу майнових прав від 11.09.2015 року за № 4-7/1 мало на меті штучне виведення активів ДП «Маккенлі», зловмисних намірів - ухилення від виконання зобов`язань за кредитними договорами, виконання зобов`язань зі сплати податків та зборів, тощо.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що, на житлове приміщення площею 69,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . 15.09.2015 року до вказаного Договору було укладено акт приймання-передачі. Загальна вартість майнових прав становить 100 000,00 гривень, в т.ч. ПДВ 16 666,67 гривень.

В подальшому Комінтернівським районним управлінням юстиції ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27.

Користуючись своїм правом ОСОБА_2 відчужив наведену квартиру третій особі.

Відповідно до інформаційної довідки за даними Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наразі, власником об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_1 .

Підставою виникнення права власності у ОСОБА_1 зазначено є договір купівлі-продажу від 30.05.2018р. який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського міського нотаріального округу Назарчук Н.М.

Відповідно до п.1 зазначеного договору ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 квартиру під АДРЕСА_4 , яка в цілому складається з 3 житлових кімнат, житловою площею 42,3 кв.м. загальною площею 69,8 кв.м.

Враховуючи вищезазначене відносини, що виникають у зв`язку із набуттям, здійсненням права власності на майно та його захистом здійснюється Конституцією України, Господарським кодексом України(далі - ГК України), Цивільним кодексом України іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач звернувся до суду з вимогою витребувати у відповідача майно на підставі ст.387, 388 ЦК України.

Вказані статті регулюють різні випадки для захисту порушеного права власності.

Стаття 387 ЦК України, передбачає право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння.

Стаття 388 ЦК України, передбачає право власника на витребування майна від добросовісного набувача, у разі:

1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Тобто витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову за допомогою, якого власник захищає не тільки свої права на володіння та користування майном, а також і право на розпорядження ним, оскільки перебування майна у чужому незаконному володінні певним чином обмежує і право власника на розпорядження ним.

В заяві та керуючий санацією в судовому засіданні наполягає на витребуванні у відповідача майна на тій підставі, що спірне майно вибуло із власності справжнього власника ДП "Маккенлі",- злочинним шляхом, та в момент здійснення правочину на все нерухоме майно боржника було накладено арешт, а тому може бути витребувано у поточного власника навіть, якщо він буде вдавати себе добросовісним.

Відповідно до ч. 2 ст. 656 ЦК предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Статтею 658 ЦК встановлено що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Тобто, за договором купівлі-продажу майнових прав покупець отримує у власність не індивідуально визначене нерухоме майно з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще не існуюче майно, яке може стати таким при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин.

Що ж, до тверджень розпорядника майна відносно обмежень, щодо розпорядження спірним майном, то під час реєстрації в Комінтернівським районним управлінням юстиції за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно не існувало жодних обмежень.

Таким чином Договір купівлі-продажу майнових прав за №4-7/1 від 11.09.2015 року який був укладений між ДП "Маккенлі" та ОСОБА_2 був чиним та ніяких обмежень щодо його реєстрації не було.

Що ж до пояснень розпорядника майна відносно того що сума під час укладення Договору купівлі-продажу майнових прав за №4-7/1у розмірі 100 000,00 грн. була нижчою за ринкову вартість, суд зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України) а тому вважає їх недоведеними та необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладені обставини, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 є належним власником спірного майна, а відтак вимоги розпорядника майна є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 79 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із частиною 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст. ст. 28-36 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст. 234 ГПК України господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. В задоволенні заяви розпорядника майна ДП "Маккенлі" про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 11.09.2015 №4-7/1, укладеного між Дочірнім підприємством "Маккенлі" та ОСОБА_2 та витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нерухомого майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у відповідності до ст.ст. 254, 255 ГПК України .

Повний текст ухвали складено та підписано 25.02.2021р.

Суддя Г.А. Лепеха