ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 рокуСправа № 912/4109/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Центральна, 11, м. Покров, Дніпропетровська область, 53304)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ікарус-Сервіс" (вул. Виставочна, 2В, м. Кропивницький, 25014)

про стягнення 30 116,74 грн,

секретар судового засідання Солдатова К.І.

Представники:

від позивача - Василюха Т.О., свідоцтво адвоката №0833 від 15.01.99, ордер №1052575 від 25.01.21;

від відповідача - Сєдов М.В., адвокат, ордер серія АР №1033645 від 15.01.21 (в режимі відеоконференції);

в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ікарус-Сервіс" про стягнення штрафу в розмірі 30 116,74 грн з покладенням на відповідача судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у зв`язку із порушенням відповідачем строків поставки товару за договором поставки від 01.02.2019 №Т240/05, з відповідача підлягає стягненню відповідна сума штрафу.

Ухвалою від 28.12.2020 господарський суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 26.01.2021 об 11:30.

16.01.2021 до суду від відповідача надійшов відзив, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Ікарус-Сервіс" просив суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме: 117,29 грн пені. В обґрунтування зменшення суми боргу відповідач зазначив, що позивачем при розрахунку заборгованості не врахована Додаткова угода № 10 від 18.11.2020 до договору поставки від 01.02.2019 №Т240/05, якою змінено термін доставки товару до 01.12.2020. Також, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

11.02.2021 до суду відповідачем надано додатковий доказ, а саме: копії декларації Нової Пошти №0297.

15.02.2021 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом задоволено.

Також, 15.02.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке не містить електронного цифрового підпису, а тому суд його не розглядає.

Вказані клопотання сторін надійшли до суду поштою 19.02.2021.

24.02.2021 від позивача до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що відповідач не направив позивачу підписаний примірник Додаткової угоди № 10 від 18.11.2020 до договору поставки від 01.02.2019 №Т240/05, а тому дана Додаткова угода є неукладеною і не застосовується до спірних правовідносин. Крім того, позивач заперечує проти зменшення розміру штрафних санкцій.

26.01.2021 та 16.02.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 25.02.2021.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача частково визнав позовні вимог в розмірі зазначеному у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази, господарський суд встановив такі обставини.

01.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ікарус-Сервіс" (далі Постачальник), та Акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі Покупець) укладений Договір поставки № Т240/05 від 01.02.2019 року (далі - Договір) (а.с. 60-65).

Згідно з п. 1.1., 2.1., 3.1, 3.2, 4.1, 11.2., 13.1, Договору Постачальник зобов`язався передати у власність Покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт. кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД вказуються в Специфікаціях (Додатках) до Договору (далі - "Товар"), які є його невід`ємною частиною, а Покупець зобов`язався прийняти вказаний Товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених даним Договором.

Детальна інформація про кількісні та якісні характеристики Товару міститься в специфікаціях (Додатках) до цього Договору.

Постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними в Специфікаціях (Додатках) до цього Договору. Умови поставки визначаються згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010.

Поставка Товару здійснюється Постачальником згідно з п. 3.1. Договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) Покупця, яка направляється Постачальнику одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу Постачальника, або факсимільним зв`язком по телефону НОМЕР_2, або в електронному вигляді на електронну адрес: ІНФОРМАЦІЯ_1 ). У письмовому підтвердженні (заявці) Покупець вказує графік поставки, який містить обсяги і терміни поставки Товару в межах періоду поставки, який Сторони вказують в специфікаціях (додатках) до цього Договору. Постачальник зобов`язаний направити письмове підтвердження про отримання ним від Покупця письмової заявки на постачання продукції одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу Покупця, або факсимільним зв`язком по телефону НОМЕР_1 або в електронному вигляді на електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_2. Дострокова поставка Товару Постачальником допускається тільки за згодою Сторін.

Загальна вартість товару за даним Договором становить суму партій товару за всіма Специфікаціями (Додатками) до цього Договору.

У разі порушення строків поставки Товару за цим Договором Покупець має право стягнути з Постачальника штраф в розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставлсігого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів Покупець має право додатково стягнути з Постачальника штраф у розмірі 10 % від суми не поставленого (недопоставленого) Товару.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами. Датою укладення Договору вважається: при підписанні в електронному вигляді - остання з дат підписання Сторонами Договору, при підписанні на паперовому носії - з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2019, але не раніше повного виконання зобов`язань обома Сторонами. Сторони можуть продовжити строк дії даного Договору на обумовлений Сторонами термін на тих же умовах, підписавши відповідну додаткову угоду до цього Договору.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Між Постачальником та Покупцем укладена Специфікація (Додаток) № 17 від 01.06.2020 до Договору (а.с. 19), згідно з умовами якої відповідач зобов`язався поставити позивачу Товар, а саме:

- Кромка ріжуча комплектна 265-50-0501 на суму 33 124,50 грн без ПДВ,

- Кромка ріжуча комплектна 265-68-0002 на суму 41 761,85 грн без ПДВ,

всього на суму 89 863,62 грн з ПДВ.

Відповідно до Специфікації встановлений строк поставки: протягом 60 календарних днів з моменту отримання заявки від Покупця.

На виконання умов пункту 3.2. Договору на адресу відповідача позивачем направлений лист № 1345/05/05 від 02.06.2020 (Заявка-підтвердження), з вимогою здійснити поставку Товару на загальну суму 89 863,62 грн (а.с. 20).

Отже, Поставка Товару згідно з умовами Специфікації повинна бути здійснена Відповідачем - 14.08.2020. Вказаний строк поставки товару сторонами не заперечується.

25.08.2020, згідно з видатковою накладною № 13 від 25.08.2020, відповідачем здійснена часткова поставка Товару на адресу позивача відповідно до поз. 2 Специфікації, а саме: кромка ріжуча комплектна (3 шт.)265-68-0002 на загальну суму 53 785,51 грн з ПДВ (а.с. 22).

На даний час відповідачем не здійснена поставка Товару згідно з позицією № 1 Специфікації на загальну суму 39 749,40 грн з ПДВ.

Вказаний факт сторонами визнається та не заперечується.

На адресу відповідача позивачем направлялись претензії № 101-683/108 від 05.10.2020 та № 101-750/114 від 30.10.2020 з вимогою виконати умови договору поставки №Т240/05 від 01.02.2019, - здійснити поставку Товару та сплатити суму штрафних санкцій за несвоєчасно поставлену продукцію (а.с. 23-25, 27-29).

Відповідачем на претензію № 101-750/114 від 30.10.2020 надано відповідь, в якій відповідач просить продовження строку поставки товару та зазначає про зменшення ціни товару на 10 %.

У зв`язку із зазначеним, Акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ікарус-Сервіс" Додаткова угода № 10 від 18.11.2020 до договору поставки від 01.02.2019 №Т240/05, якою встановлено строк поставки товару 01.12.2020 (а.с. 68). Однак, підписаний примірник Додаткової угоди Товариством з обмеженою відповідальністю "Ікарус-Сервіс" до Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" не направлявся.

Стосовно тверджень відповідача про укладення між сторонами Додаткової угоди № 10 від 18.11.2020 до договору поставки від 01.02.2019 №Т240/05 суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження факту направлення підписаної Додатковї угоди № 10 від 18.11.2020 до договору поставки від 01.02.2019 №Т240/05 відповідач надає декларацію № 0297 Нової Пошти, в якій зазначено: "від ПАО ОГОК, кому ІКАРУС-СЕРВІС" з відміткою "Получено 29.11.2020". У вказаній декларації відсутня інформація про поштове вкладення, яке надсилалося та П.І.Б. і посада особи, яка отримала поштове відправлення із відповідним підписом даної особи, що свідчить про отримання даного відправлення.

Також, факт неотримання позивачем вказаної додаткової угоди підтверджується копією журналу вхідної кореспонденції Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (а.с. 138-155).

Будь-яких інших доказів про отримання поштою позивачем Додаткової угоди № 10 від 18.11.2020 до Договору поставки від 01.02.2019 №Т240/05 відповідачем не надано. Так само відповідачем не надано доказів про укладення Додаткової угоди шляхом оформлення таких документів у електронному вигляді, відповідно до п. 15.3 Договору.

Крім того, відповідачем взагалі не зазначено будь-яких підстав неможливості укладення та направлення позивачу Додаткової угоди в електронному вигляді або факсимільним зв`язком.

За нормою ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепт) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Зокрема, за нормою ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За частиною 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 1 ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. При цьому:

- якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку (ст. 643 Цивільного кодексу України);

- якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття (ч. 1 ст. 644 Цивільного кодексу України);

- якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства. А якщо цей строку не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу (ч. 2 ст. 644 Цивільного кодексу Украйні).

Враховуючи вищезазначене, відповідачем не доведено направлення Додаткової угоди № 10 від 18.11.2020 до Договору поставки від 01.02.2019 №Т240/05 та отримання її позивачем, а тому така угода є неукладеною і не може враховуватися судом під час розгляду справи як належний доказ зміни терміну поставки товару до 01.12.2020.

При вирішенні спору господарський суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України , підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виникли зобов`язання з договору поставки, згідно з яким, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив поставку товару позивачу в строк до 14.08.2021 на суму 89 863,62 грн з 15.08.2020 до 24.08.2020 та на суму 39 749,40 грн з 25.08.2020 до 10.12.2020.

У зв`язку із не поставкою товару вчасно та в повному обсязі позивачем нараховано штраф у розмірі 26 321,80 грн у період з 15.08.2020 до 10.12.2020 та 3 974,94 грн штрафу у розмірі 10 % від суми невиконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 7 ст. 179, абз. 2 ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, приписи якої кореспондуються з приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до норм ст. 628, 629 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

В свою чергу, за приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Нормами ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, господарським законодавством закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Такі правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 23.04.2019 в справі №904/3565/18, від 19.09.2019 року в справі №904/5770/18, від 17.10.2019 року в справі №912/3237/18.

Таким чином, з огляду на викладене вище господарська санкція у вигляді штрафу у розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставлсного) товару за кожний день прострочення, що передбачена пунктом 10.3 розділу 10 "Відповідальність сторін" договору поставки, за своєю правовою природою є пенею.

Верховний Суд у постановах від 02.04.2019 в справі №917/194/18, від 19.09.2019 в справі №904/5770/18, від 27.09.2019 в справі №923/760/16 визначив, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного Кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Перевіривши розрахунки позивача пені у період з 15.08.2020 до 10.12.2020 у сумі 26 321,80 грн та 3 974,94 грн штрафу судом встановлено правильність нарахування вказаних штрафних санкцій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд враховує наступне.

В обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач зазначив, що розмір заявленої до стягнення суми штрафних санкцій та її співвідношення з вартістю недопоставленої в строк товару є неспіврозмірним, а саме позивачем заявлено до стягнення 30 116,74 грн штрафних санкції при розмірі вартості непоставленого товару у сумі 39 749,40 грн, отже позивачем розмір штрафних санкцій с необ`єктивним, завищеним та таким, що не відповідає встановленим звичаям ділового обороту та партнерських відносин. Непостачання товару на адресу позивача у справі сталося внаслідок об`єктивних причин, про які відповідачем було повідомлено позивача у листі від 02.11.2020.

У поданих запереченнях на заяву про зменшення штрафних санкцій позивач зазначає, що відповідачем не подано жодного доказу на обґрунтування підстав зменшення нарахованих позивачем господарських штрафних санкцій.

Відповідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому господарським судом встановлено, що розмір заявлених штрафних санкцій (30 116,74 грн) складає майже 77 відсотків від суми непоставленого товару (39 749,40 грн).

Заявлена за таких обставин до стягнення штрафних санкцій в зазначеній сумі на думку суду не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 Цивільний кодекс України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив і межі здійснення цивільних прав, зазначивши, що при здійснені своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб…, не допускаються дії особи, що вчиняється з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 2, 3 ст.13 Цивільного кодексу України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13р. № 7-рп/2013.

Статтею 233 Господарського кодексу України надано суду можливість пом`якшити розмір неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов`язання. Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто по суті, направлений на реалізацію вимог ч. 2 ст. 13 Господарського кодексу України України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утриматися від дій, які могли б могли порушити права інших осіб.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Таким чином, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Суд зазначає, що оскільки докази завдання збитків позивачу відсутні, стягнута сума заборгованості штрафних санкцій складає майже 77 % від вартості непоставленого товару, то є очевидним, що стягнення заявлених штрафних санкцій в сумі 30 116,74 грн суперечить критерію справедливості і позивач, заявляючи до стягнення таку суму штрафних санкцій, порушує принцип добросовісності, що полягає в зловживанні своїм правом.

За таких обставин суд вважає за необхідне, з метою усунення явної неспіврозмірності між сумою штрафних санкцій та порушеним інтересом позивача, зменшити суму штрафних санкцій на 50 % та стягнути з відповідача 15 058,37 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ікарус-Сервіс" (вул. Виставочна, 2В, м. Кропивницький, 25014, ідентифікаційний код 23223033) на користь Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Центральна, 11, м. Покров, Дніпропетровська область, 53304, ідентифікаційний код 00190928) суму штрафних санкцій у розмірі 15 058,37 грн та 2 102,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень одночасно з врученням (надсиланням/видачею) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Акціонерному товариству "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Центральна, 11, м. Покров, Дніпропетровська область, 53304) та Товариству з обмеженою відповідальністю "Ікарус-Сервіс" (вул. Виставочна, 2В, м. Кропивницький, 25014).

Повне рішення складено 02.03.2021.

Суддя М.С. Глушков