Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1443/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансфеолаб"

про стягнення 18467,08 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансфеолаб" про стягнення 18467,08 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2020р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

У встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

За відсутності клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №U 51497 від 21.04.2020 року щодо своєчасної оплати отриманого товару.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов укладеного договору відповідачу поставлено товар на загальну суму 20974,77 грн., згідно видаткових накладних №UAUM1_200028081 від 04.05.2020р., №UAUM1_200029179 від 07.05.2020р.

Строк оплати товару був визначений за першою накладною до 18.05.2020р., за другою накладною до 21.05.2020р.

Відповідач, отриманий від позивача товар, оплатив частково, внаслідок чого на момент звернення до суду у нього існує заборгованість в розмірі 16477,17 грн.

Наявність боргу у відповідача підтверджується актом звірки станом на 10.09.2020 року, що підписаний відповідачем.

У період з 10.09.2020 року відповідач частково сплатив борг позивачу платіжними дорученнями №603 від 02.11.2020р. на суму 2265,60 грн., №604 від 02.11.2020р. на суму 45,84 грн., № 631 від 06.11.2020р. на суму 4000 грн., №652 від 13.11.2020р. на суму 2000 грн., всього : 8311,44 грн.

За порушення строків проведення розрахунків позивач на підставі п.10.5 договору поставки та ч.5 ст.694 ЦК України заявив до стягнення з відповідача відсотки у розмірі 15% річних - 716,35 грн., а також пеню в розмірі 1273,56 грн.

Відповідач, в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України, не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, доводи позивача не спростував.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, сторонам було створено всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

21.04.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансфеолаб" (покупець) було укладено договір поставки № U 51497, згідно п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати покупцю у власність замовлені ним запасні частини, мастильні матеріали, технічні рідини, аксесуари, інші супутні товари для транспортних засобів тощо (далі товар) окремими партіями, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його. Асортимент (номенклатура), ціна та кількість товару остаточно погоджуються сторонами у накладних, що є специфікаціями у розумінні ст.266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину договору (а.с.8-9).

Відповідно до п.1.2 договору ціна договору складається із сумарної ціни поставлених партій товару, яка вказана у видаткових накладних.

Ціна одиниці виміру товару, що вказана в реєстрі цін постачальника, є ринковою. Вартість товару вказується в гривнях у рахунку на оплату та/або видатковій накладній та відповідає рівню звичайних цін (п.4.1 договору).

Згідно п.5.1 договору покупець у будь-який визначений законодавством спосіб оплачує повну ціну товару на вказаних у рахунку/накладній умовах або шляхом

5.1.1. попередньої оплати відповідно до рахунку постачальника;

5.1.2. товарного кредиту з відстроченням платежу протягом 14 календарних днів після приймання партії товару від постачальника. У разі збільшення курсу євро на міжбанківському валютному ринку України понад 2% за день постачальник може скоротити строк відстрочення платежу або скасувати цей строк, про що негайно повідомляє покупця через картку покупця. Покупець не сплачує постачальнику проценти за користування товарним кредитом протягом встановленого строку відстрочення платежу.

Пунктом 10.5 договору сторони погодили, що покупець у разі несвоєчасної оплати товару за вимогою постачальника сплачує за весь час прострочення: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, а також проценти (ч.5 ст.694 ЦК України) у розмірі 15% річних.

Згідно видаткових накладних №UAUM1_200028081 від 04.05.2020р. на суму 11350,30 грн., зі строком оплати до 18.05.2020р. (а.с.11) та №UAUM1_200029179 від 07.05.2020р. на суму 9624,47 грн., зі строком оплати до 21.05.2020р. (а.с.10), позивачем поставлено відповідачу товар на суму 20 974,77 грн.

Разом з тим, позивачем подано до суду, підписаний сторонами, акт звірки розрахунків за період з 01.01.2020р. по 01.09.2020р., згідно якого у вказаний період мала місце поставка товару на загальну суму 24788,61 грн (а.с.12).

В період з 10.09.2020 року відповідач згідно платіжних доручень №603 від 02.11.2020р. на суму 2265,60 грн., №604 від 02.11.2020р. на суму 45,84 грн., № 631 від 06.11.2020р. на суму 4000,00 грн., №652 від 13.11.2020р. на суму 2000,00 грн. сплатив позивачу кошти на загальну суму 8311,44 (а.с.16-19).

Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо проведення остаточних розрахунків за отриманий товар не виконав, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 16477,17 грн. основного боргу за поставлений товар згідно видаткових накладних №UAUM1_200028081 від 04.05.2020р. та №UAUM1_200029179 від 07.05.2020р., відсотки у розмірі 15% річних в сумі 716,35 грн., нарахованих за період з 19.05.2020р. по 28.11.2020р., а також пеню в розмірі 1273,56 грн. за період з 19.05.2020р. по 19.11.2020р.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №U 51497 від 21.04.2020р.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт виконання умов договору з боку позивача підтверджується видатковими накладними №UAUM1_200028081 від 04.05.2020р. на суму 11350,30 грн., №UAUM1_200029179 від 07.05.2020р. на суму 9624,47 грн., а також актом звірки розрахунків станом на 10.09.2020, який вказує на те, що відповідачу було поставлено товар на загальну суму 24788,61 грн.

Згідно платіжних доручень №603 від 02.11.2020р. на суму 2265,60 грн., №604 від 02.11.2020р. на суму 45,84 грн., № 631 від 06.11.2020р. на суму 4000,00 грн., №652 від 13.11.2020р. на суму 2000 грн. відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару на загальну суму 8311,44 грн.

Заборгованість становить 16477,17 грн. (24788,61 грн. - 8311,44 грн.), яку позивач визначив, як заборгованість за товар, отриманий саме за видатковими накладними №UAUM1_200028081 від 04.05.2020р., №UAUM1_200029179 від 07.05.2020р.

Відповідно до статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

У частині 5 цієї статті визначено, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно п.п.10.5 договору сторони погодили, що покупець у разі несвоєчасної оплати товару за вимогою постачальника сплачує за весь час прострочення проценти (ч.5 ст.694 ЦК України) у розмірі 15% річних.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача наступні суми відсотків:

- за накладною №UAUM1_200028081 від 04.05.2020р.:

на суму боргу 11350,30 грн. за період з 19.05.2020р. по 28.11.2020р. розмір відсотків становить 902,44 грн.;

- за накладною №UAUM1_200029179 від 07.05.2020р.:

на суму боргу 9624,47 грн. за період з 22.05.2020р. по 05.11.2020р. розмір відсотків становить 666,61 грн.;

на суму боргу 5624,47 грн. за період з 06.11.2020р. по 12.11.2020р. розмір відсотків становить 16,13 грн.;

на суму боргу 5126,87 грн. за період з 13.11.2020р. по 28.11.2020р. розмір відсотків становить 33,61 грн.

В розрахунку позивача зазначено, що розмір відсотків, нарахованих за накладною №UAUM1_200028081 від 04.05.2020р. становить 902,44 грн., за накладною №UAUM1_200029179 від 07.05.2020р. 716,35 грн., тобто всього - 1618,79 грн.

Однак, в прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено до стягнення 716,35 грн. відсотків, що є його правом.

Перевіривши розрахунок позивача суд встановив, що нарахування відсотків є арифметично вірним, а тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 716,35 грн. відсотків підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 10.5 договору сторони погодили, що покупець у разі несвоєчасної оплати товару за вимогою постачальника сплачує за весь час прострочення пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період.

Згідно розрахунку позивача пеню ним нараховано наступним чином:

- за накладною №UAUM1_200028081 від 04.05.2020р. на суму боргу 11350,30 грн. за період з 19.05.2020р. по 19.11.2020р., яка становить 718,21 грн.;

- за накладною №UAUM1_200029179 від 07.05.2020р. на суму боргу 9624,00 грн. за період з 22.05.2020р. по 06.11.2020р. пеня становить 555,35 грн.

Суд звертає увагу, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичної сплати суми заборгованості не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Із виконаного позивачем розрахунку вбачається, що пеню ним обчислено з урахуванням дня, в який відбулася часткова сплата заборгованості (06.11.2020р.), що суперечить викладеному.

У зв`язку з цим судом перераховано пеню за накладною №UAUM1_200029179 від 07.05.2020р. та встановлено, що її розмір за період з 22.05.2020р. по 05.11.2020р. на суму боргу 9624,00 грн. становитиме 552,20 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 1270,41 грн.

В стягненні 3,15 грн. пені слід відмовити як безпідставно нарахованій.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст.81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 18463,93 грн., з яких: 16477,17 грн. заборгованості, 716,35 грн. відсотків, 1270,41 грн. пені.

В частині стягнення 3,15 грн. пені судом відмовлено.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, в порядку п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2101,64 грн. за розгляд позовних вимог в розмірі 18463,93 грн., які задоволені судом, покладається на відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, про які було заявлено позивачем, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4200,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі надав копію договору про надання правової допомоги від 05.05.2020р. з додатком №1, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер про надання правової допомоги (а.с.46-49).

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Господарський суд враховує, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Разом з тим, вказуючи в позовній заяві про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 4200,00 грн., позивач не надає жодних доказів в підтвердження їх розміру.

Окрім того, в матеріалах справи також відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі №906/1443/20, із зазначенням витраченого адвокатом часу, обсягу наданих послуг та їх вартості.

Таким чином, з наданих позивачем доказів (договір, свідоцтво, ордер) неможливо встановити обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом та їх вартість.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, за відсутності детального опису виконаних адвокатом робіт, визначених в додатку №1 до договору про надання правової допомоги 05.05.2020р., на підставі якого визначається гонорар адвоката, суд позбавлений можливості встановити які роботи адвокатом виконані фактично, який перелік робіт було прийнято позивачем, та, як наслідок, суд позбавлений можливості встановити чи є розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу співмірним, обґрунтованим та чи пов`язані взагалі ці витрати з розглядом даної справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 4200,00грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансфеолаб" (11602, Житомирська обл., м.Малин, вул.Гагаріна, 2 кім.4, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (29009, м.Хмельницький, вул.Толстого, 1/1, ):

- 16477,17 грн. заборгованості;

- 716,35 грн. відсотків;

- 1270,41 грн. пені;

- 2101,64 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (рек. з повід.)

3 - відповідачу (рек. з повід.)