РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2021Справа № 910/19415/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 47.618,23 грн

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

08.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 47.618,23 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору № АК 03014-19-2 від 03.01.2019 укладеного позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Артіс Капітал» на адресу позивача відправлено вагони №№ 63700751 та 66178088 по залізничних накладних №№ 51175909 та 51176535. Проте, на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці у зазначених вагонах була виявлена недостача вантажу у загальній кількості 15.300 кг, про що складено відповідні комерційні акти №№ 450003/188/25 від 23.08.2019 та № 450003/189/3 від 23.08.2019. Також позивач вказує на те, що відповідач прострочив термін доставки вантажу за вказаними накладеними, який встановлено Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000. У зв`язку з викладеним, оскільки позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник зобов`язаний відшкодувати, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 47.618,23 грн, з яких 41.800,03 грн становить вартість нестачі вантажу та 5.818,20 грн штраф за несвоєчасну доставку вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/19415/20 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 17.12.2020 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 345 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 17.12.2020, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 23.12.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-кодом № 345, а отже відповідач мав подати відзив на позовну заяву у строк до 07.01.2021 включно.

28.12.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що виявлена нестача вантажу у вагонах №№ 63700751, 66178088 сталась з вини невстановлених осіб, а не з вини відповідача, внаслідок обставин, яким залізниця не могла запобігти та усунення яких він неї не залежало. Зі сторони залізниці, як перевізника, були виконані усі умови, встановлені договором, Правилами приймання вантажів до перевезення та Правилами перевезення вантажів навалом і насипом, а нестача вантажу сталась з вини невстановлених осіб. Отже, з боку перевізника відсутнє і протиправне діяння, і причинний зв`язок, пов`язаний із заподіяною шкодою позивачеві у вигляді нестачі вантажу, а також відсутня й провина відповідача, оскільки всі умови, встановлені діючими нормативно-правовими актами щодо перевезення такого вантажу були виконані. Вважає, що позивачем не підтверджено вартість вантажу у відповідності до ст. 115 Статуту залізниць України, яка встановлює, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, тоді як ТОВ «Артіс Капітал» не є відправником згідно накладних № 51175909, № 51176535, а відправником є ТОВ ЦЗФ «Селидівська». Також відповідач зазначає, що претензії про сплату штрафу можуть пред`являтися протягом 45 днів (ч. 2 ст. 315 Господарського кодексу України) з дня видачі вантажу / п.п. ж) абз. 2 п. 134 Статуту залізниць України. Позов може бути пред`явлений упродовж 6 місяців (п. 136 Статуту залізниць України), після спливу 45-денного строку, передбаченого для пред`явлення претензій (ч. 2 ст. 315 Господарського кодексу України), та 45-денного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію (ч. 3 ст. 315 Господарського кодексу України). Видача вантажу згідно з накладними № 51176535 та № 51175909 датована 11.09.2019. З цього дня починається перебіг строку для подання претензії та позову про сплату штрафу. Позивач звернувся на адресу залізниці з претензією лише 10.03.2020, тобто з пропущенням строку для її пред`явлення відповідно до 4.2 ст. 315 Господарського кодексу України.

28.12.2020 від відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, у зв`язку з чим в задоволенні цієї вимоги просить відмовити.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019 між Приватним акціонерним товариством «Вінницяоблпаливо» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Артіс Капітал» (постачальник) укладено договір постачання вугільної продукції № АК0301-19-2 пр (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити згідно з умовами цього договору вугільну продукцію (далі - продукція). Найменування, ціна, кількість, якість, терміни й умови постачання, термін оплати продукції та інші відомості, необхідні для виконання цього договору, зазначені у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно Специфікації від 15.08.2019 постачальник мав поставити позивачу наступну продукцію: марка ДГ 13-100 / ДГ КОМ (13-100) у кількості 700 тонн вартістю 2.065.000,00 грн; умови оплати 100% попередня оплата; термін поставки - серпень 2019 року; умови поставки FCA - станція вантажовідправника - ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», код 5575.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Артіс Капітал» повідомило позивача листом № 081901 від 19.08.2019 про відвантаження з ЦЗФ «Селидівська» вугілля кам`яне марки ДГ 13-100 у кількості 463,75 тонн та виставлено позивачу рахунок-фактуру № АК-081901 від 19.08.2019 про сплату вугілля кам`яного марки ДГ 13-100 у кількості 463,75 тонн вартістю 1.368.062,50 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено оплату вугілля згідно договору № АК0301-19-2 пр від 03.01.2019 у загальному розмірі 1.350.000.00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 6817 від 20.08.2019, 7034 від 21.08.2019, № 7074 від 23.08.2019, № 7088 від 23.08.2019, № 7124 від 27.08.2019, № 7140 від 28.08.2019, № 7129 від 28.08.2019, № 7166 від 30.08.2019.

Акціонерним товариством «Українська залізниця» (відповідач) до станції призначення - «Оратов», Одеської залізниці здійснено перевезення вантажів, одержувачем яких є ПАТ «Вінницяоблпаливо» (позивач) згідно залізничних накладних № 51176535 та № 51175909.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що під час прибуття вагонів № 66178088 та № 63700751 на станцію призначення було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладних № 51176535 та № 51175909 та є меншою, тому відповідач має відшкодувати збитки у вигляді вартості втраченого вантажу в сумі 41.800,03 грн. Також у зв`язку з простроченням доставки вантажу за вказаними накладними позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 5.818,20 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 52 Статуту залізниць України встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

З матеріалів справи вбачається, що при відправленні вантажу у залізничній накладній № 51176535 зазначено, що вантаж у вагоні № 66178088 складає 56650 кг. У залізничній накладній № 51175909 зазначено, що вантаж у вагоні № 63700751 складає 56400 кг.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Доказів того, що залізницею при прийняті вантажу до відправлення було перевірено правильність відомостей в накладних № 51176535 та № 51175909 щодо фактичної маси вантажу у вагонах № 66178088 та № 63700751 та встановлено її невідповідність не подано.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Як свідчать матеріали справи, по прибуттю на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці у вагоні № 66178088 виявлено недостачу вантажу у кількості 5750 кг, про що складено комерційний акт № 450003/188/2 від 23.08.2019.

По прибуттю на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці у вагоні № 63700751 також виявлено недостачу вантажу у кількості 9550 кг, про що складено комерційний акт № 450003/189/3 від 23.08.2019.

Статтею 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно із статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема мінеральне паливо.

Згідно зі ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість 1 тони вантажу відповідно до рахунку-фактури постачальника № АК-081901 від 19.08.2019 складає 2.950,00 грн без ПДВ.

Згідно комерційного акту № 450003/188/2 від 23.08.2019 недостача у вагоні № 66178088 склала 5750 кг.

Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 1% (від маси нетто 56650 кг): 56650 кг * 1% = 566,5 кг

Таким чином, кількість фактичної недостачі складає:

5750 кг - 566,5 кг = 5183,5 кг

Згідно комерційного акту № 450003/189/3 від 23.08.2019 недостача у вагоні № 63700751 склала 9550 кг.

Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 1% (від маси нетто 56400 кг): 56400 кг * 1% = 564 кг

Таким чином, кількість фактичної недостачі складає:

9550 кг - 564 кг = 8986 кг

Загальна кількість втраченого вантажу складає 8986 кг + 5183,5 кг = 14169,5 кг

Отже, сума втраченого вантажу у вагонах складає:

14,1695 т * 2.950,00 грн = 41.800,03 грн.

Відповідно до п. 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Позивач свої зобов`язання за договором № АК0301-19-2 пр від 03.01.2019 виконав, оплативши виставлений вантажовідправником рахунок-фактуру № АК-081901 від 19.08.2019, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах, завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 41.800,03 грн та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вагонах сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України.

Статтею 130 Статуту залізниць України (п. б) визначено, що у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 41.800,03 грн збитків обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Частиною першою статті 919 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до частини 1 статті 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно із ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Абзацами першим, другим і п`ятим статті 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1 і 1.2. Правил , затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила) термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі «Навантаження призначено на число місяць».

Згідно з пунктом 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

За приписами ч. 2 ст. 313 Господарського кодексу України розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно із статтею 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/420/2012 від 04.04.2012 нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту залізниць України штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Реченням другим абзацу першого пункту 8 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 передбачено, що оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної.

Згідно з абзацом другим пункту 8 вказаних Правил датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування.

У спірних накладних відстань перевезення зазначена в розмірі 779 км, а отже враховуючи відстань від станції відправлення до станції призначення (із розрахунку 200 км за добу) + 1 доба (на операції, пов`язані з відправленням-прибуттям) за залізничними накладними строк доставки вантажу становить 5 діб.

Згідно додатку № 3 до Правил оформлення перевізних документів (пояснення щодо заповнення накладної) у графі 49 вказуються наступні відомості: Повідомлення одержувача про прибуття вантажу. За необхідності вказуються:охорона залізниці, якщо вантаж підлягає обов`язковій охороні залізницею; відмітки про результати відмітки про результати видачі, складання актів із зазначенням станції, яка склала акт; яка склала акт; які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість затримки; відомості про переадресування вантажу, зміну одержувача тощо. Дана графа заповнюється залізницею.

Відповідно до п. 2.9 Правил № 644 у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін:

виконання митних та інших адміністративних правил;

тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці;

необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин;

вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника;

інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

У спірних накладних в графі № 49 наявні відмітки про продовження строку доставки на 2 дні (на 22-23.08.2019) без зазначення причини затримки вагонів, проте позивач з цього приводу заперечень не навів.

Як вбачається з графи 52 (календарний штемпель видачі вантажу) та графи 56 (календарний штемпель станції відправлення) залізничних накладних № 51176535 та № 51175909 вантаж залізницею прийнято до відправлення 19.08.2019 та доставлено одержувачу 11.09.2019, тобто з порушенням встановленого терміну доставки.

Відповідно до обґрунтованого розрахунку позивача, загальна сума штрафу за несвоєчасну доставку вагонів складає 5.828,20 грн (19.394,00 грн (9.697,00 грн провізна плата за один вагон х 2 вагона) * 30%).

При цьому відповідачем не було висловлено заперечень щодо правильності розрахунку позивачем розміру заявленого до стягнення штрафу по вищезазначеним накладним.

Фактично відповідач заперечує проти позовних вимог щодо стягнення штрафу з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013).

Положеннями статті 257 вказаного Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

При цьому приписами статті 258 частини 1 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Пунктом «д» статті 134 Статуту залізниць України передбачено, що претензії з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу можуть бути заявлені - від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу.

Відповідно до частин 1-4 статті 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Стаття 315 Господарського кодексу України і пункти 134, 136, 137 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про відшкодування збитків (вартості нестачі вантажу), що виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, і останні зміни до пунктів 134, 136 вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 № 1973.

Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є Законом України, був прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за № 436-IV і набув чинності з 01.01.2004. Крім того, у прикінцевих положеннях Кодексу законодавець зобов`язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (в тому числі і Статут залізниць України) у відповідність до норм Господарського кодексу України, чого Кабінетом Міністрів України зроблено не було.

Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 Господарського кодексу України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 ГК України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини 2, 3 статті 315 Господарського кодексу України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника (пункт 4.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався до відповідача з претензією № 235 від 11.03.2020 про сплату штрафу у зв`язку з простроченням доставки вантажу. В свою чергу відповідачем надано відповідь про відхилення вказаної претензії листом № НВ/-02/188 від 02.06.2020, яка отримана позивачем 09.06.2020.

Отже в даному випадку позов до перевізника може бути пред`явлений протягом 6 місяців з дня одержання відповіді на претензію, тобто у період з 09.06.2020 до 09.12.2020.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом 04.12.2020, що підтверджується відбитком календарного штемпеля, проставленим на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява, тобто в межах спеціального строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/3743/19 та від 21.12.2019 у справі № 910/1549/19, оскільки правовідносини, що виникли у даній справі та у справах № 910/3743/19, № 910/1549/19 є відмінними. Так у справах № 910/3743/19, № 910/1549/19 претензії до перевізника взагалі не пред`являлись.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 5.818,20 грн штрафу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на викладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо» (21029, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122, ) 41.800 (сорок одна тисяча вісімсот) грн 02 коп. вартості нестачі вантажу, 5.818 (п`ять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 20 коп штрафу, 2.102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова