СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2021 р. Справа № 917/1561/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 керівник - згідно з відомостями з ЄДРПОУ;

від 2-го відповідача: Добжанський В.В.- адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.11.2017 серії ХМ №000115) - за довіреністю від 04.01.2021;

від Міністерства юстиції України: Дмитренко Я.О.- на підставі витягу з ЄДРПОУ; (повноваження перевірив старший секретар Господарського суду Полтавської області Мусійченко Т.І.);

третя особа: ОСОБА_2 - особисто;

третя особа: ОСОБА_1 - особисто (повноваження перевірив секретар Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Неподкупна Л.М.);

від інших учасників: не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Поліс", м.Київ,

та апеляційну скаргу ТОВ "Пермус", м. Миргород, Полтавська область,

на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2020 (суддя Тимощенко О.М.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Полтавської області в м. Полтава о 9 год 58хв, повний текст якого складений 28.09.2020,

у справі №917/1561/18,

за позовом: ТОВ "Пермус", м. Миргород, Полтавська область,

до 1-го відповідача: Приватного нотаріуса Тишко Ірини Олександрівни, м. Київ,

до 2-го відповідача: ТОВ "Фінансова компанія "Поліс", м.Київ,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. ОСОБА_1 , м. Миргород, Полтавська область,

2. ОСОБА_2 , м. Миргород, Полтавська область,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ,

2. Міністерства юстиції України, м. Київ,

про визнання протиправним та скасування рішення, скасування внесеного на підставі рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису; визнання незаконними та протиправними дій,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.09.2020 у справі №917/1561/18 позовні вимоги задоволено частково; визнано незаконними та протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Тишко І. О. щодо прийняття рішення індексний номер 26923423 від 09.12.2015; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Тишко І. О. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пермус" 2102грн витрат по сплаті судового збору (т.6,а.с.169-183).

Рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову мотивовано тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тишко І.O. з порушенням імперативних вимог статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон N 1952-IV) за наявності обтяження на нерухоме майно, накладеного ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02.10.2013 у справі №541/2862/13-ц, 09.12.2015 прийнято рішення №26923423 та вчинено реєстраційну дію про зміну іпотекодержателя ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Поліс».

В частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І.O. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №26923423 від 09.12.2015 та скасування внесеного на підставі рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису рішення суду мотивоване тим, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права, який не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а відповідно, не зможе надати особі ефективний захист її прав.

ТОВ "ФК "Поліс" 13.10.2020 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у цій справі в частині задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними та протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. щодо прийняття рішення індексний номер 26923423 від 09.12.2015, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції застосував положення пункту 6 частини 1 статті 24 Закону N1952-IV в редакції Закону від 26.11.2015 №834-VІІІ, який набрав чинності з 13.12.2015. Проте, на думку скаржника, з урахуванням положень статті 58 Конституції України до спірних правовідносин мав бути застосований Закон N 1952-IV в редакції Закону від 10.11.2015 №766-VІІІ, який набрав чинності 09.12.2015 та не містить норми щодо наявності такої підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, як наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Скаржник вважає, що неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення незаконного рішення. Крім того, апелянт вказує на те, що позивач у позові зазначав про порушення нотаріусом п.5 ч. 1 статті 24 Закону N1952-IV в редакції станом на 09.12.2015, проте під час реєстрації відступлення прав за іпотечним договором та прийняття нотаріусом оскаржуваного рішення ТОВ «ФК «Поліс» було подано заяву про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а саме - про внесення змін до запису про іпотеку), тобто жодних заяв про реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна не подавалось, а відчуження нерухомого майна не відбувалось. А отже, на думку скаржника, у нотаріуса не було правових підстав для відмови у державній реєстрації на підставі п.5 ч. 1 ст. 24 Закону N1952-IV (т.6,а.с.193-197).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 у цій справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Поліс"; призначено справу до розгляду; встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзивів, заяв, клопотань тощо.

ТОВ "Пермус" 19.10.2020 подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення №26923423 від 09.12.2015 та скасування внесеного на підставі рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог (т.7, а.с.50-63).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що реєстраційні дії були вчинені за відсутності правочину, доручення, належним чином сплаченого адміністративного збору та відсутності інших документів, які необхідні для прийняття відповідного рішення та вчинення реєстраційних дій. Також зазначає, що Міністерством юстиції України за результатами камеральної перевірки виявлені порушення у сфері реєстрації з боку Тишко І.О. та ОСОБА_4 , а саме: в реєстраційній справі відсутня копія доручення юридичної особи, яка звернулась до реєстратора з відповідною заявою; не сформовано картки прийому заяви від 09.12.2015 №14759615; адміністративний збір сплачений лише в розмірі 48,22грн та 120грн; реєстраційна справа не містить копії, сканкопії договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 09.12.2015, виданого Тишко І.О. №2324 (електронна копія договору №2324 відсутня в матеріалах справи). Крім того скаржник вказує на те, що з позовом він звернувся у листопаді 2018 року, а тому предмет і підстави позову були сформовані відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідної дії. Так, положення статті 26 Закону N1952-IV в редакції до 16.01.2020, передбачали такий спосіб судового захисту порушених прав, як скасування рішення, записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а отже, скаржник вважає, що ним обраний належний спосіб судового захисту порушених прав та інтересів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 у цій справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Пермус"; призначено справу до розгляду; встановлено відповідачам строк для подання відзивів, заяв, клопотань тощо (т.7, а.с.64-66).

У відзиві на апеляційну скаргу від 25.11.2020 Міністерство юстиції України зазначає, що комісією проведено перевірку дотримання законодавства щодо проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Тишко І.О. та встановлені, зокрема, такі порушення: не сформовано друковану форму заяв №16241855, №28947979; прийнято рішення №28947979 о 22:52год та зареєстровано перехід права власності від ТОВ «Пермус» до ТОВ «ФК «Поліс» щодо об`єкта нерухомого майна без документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, без внесення відповідної плати адміністративного збору за вчинення реєстраційних дій протягом 24 годин (т.7,а.с.81-85).

У відзиві на апеляційну скаргу позивача 2-й відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Пермус». При цьому зазначає, Міністерство юстиції України не мало повноважень на проведення перевірки приватного нотаріуса Тишко І.О. щодо реєстраційної дії, вчиненої 09.12.2015 №26923423, оскільки стаття 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», приписами якої контроль у сфері реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, набрала чинності 02.11.2016, а до набрання чинності статтею 37-1 вказаного Закону повноваження Міністерства юстиції України були обмежені проведенням моніторингу та призначенням камеральних перевірок реєстраційних дій. Також вказує на те, що при проведенні державної реєстрації ТОВ «ФК «Поліс» був сплачений адміністративний збір; в реєстраційній справі містяться усі необхідні документи для вчинення приватним нотаріусом Тишко І.О. реєстраційних дій, у зв`язку з чим , на думку ТОВ «ФК «Поліс», відсутні підстави для скасування рішення про державну реєстрацію. Також вказує на те, що на момент ухвалення рішення у цій справі законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведення державної реєстрації права, а відтак вказаний спосіб захисту у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, і неспроможний надати особі ефективний захист її прав. Також зазначає, що позивачем заявлено лише позовну вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, однак позовні вимоги про визнання, зміну чи припинення речових прав позивачем не заявлено, а тому, на думку ТОВ «ФК «Поліс», визначений позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам Закону №1952-ІV (т.7,а.с.148-157).

У письмових поясненнях від 28.01.2021 ТОВ «Пермус» зазначає, що в редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка діяла на момент подання позивачем позову, був і залишається такий спосіб захисту прав, як скасування рішення державного реєстратора. Також вважає, що твердження суду першої інстанції про неможливість застосування вказаного способу захисту без одночасного припинення права не може бути прийнято до уваги, оскільки, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №352/1021/19, у п.3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції до набрання чинності цих змін. Позивач вважає, що відмова в задоволенні вимог про скасування рішення державного реєстратора з формальних підстав унеможливлює доступ до правосуддя для повного захисту прав та інтересів шляхом судового захисту. Порушення своїх прав позивач вбачає саме у незаконній зміні іпотекодержателя у спірних правовідносинах та протиправному переході права іпотеки до ТОВ «ФК «Поліс» (т.8,а.с.176-187).

28.01.2021 позивачем поданий суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Поліс» (т.8,а.с.189-195).

Відповідно до частини 4 статті 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Проте, ТОВ «ФК «Поліс», в порушення вимог статті 263 ГПК України, до відзиву на апеляційну скаргу не надало доказів його надсилання іншим учасникам справи.

Також, слід зазначити, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 у цій справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Поліс"; призначено справу до розгляду на 03.12.2020 та встановлено, зокрема, позивачу десятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії скаржнику, але не пізніше надходження до канцелярії суду 30.11.2020 (т.6, а.с.217-218).

Копія цієї ухвали 02.11.2020 надіслана всім учасникам справи, зокрема: позивачеві - за адресою, визначеною ТОВ «Пермус» в позові та яка міститься в ЄДРПОУ (АДРЕСА_1), однак ухвала не отримана позивачем та повернулась на адресу суду з довідкою за ф.20 з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.7, а.с.8-11). При цьому, саме ця адреса визначена позивачем як в апеляційній скарзі, так і в інших документах, наданих до матеріалів справи.

24.11.2020 до суду апеляційної інстанції надійшла заява ТОВ "Пермус" про відвід судді Лакізі В.В., яка датована та надіслана до Східного апеляційного господарського суду 17.11.2020. У тексті вказаної заяви зазначено, що позивач з Єдиного контактного центру судової влади України та веб сайту Судової влади дізнався, що розгляд справи призначений на 03.12.2020 та про склад колегії суддів (т.7, а.с.41-49).

Крім того, 19.01.2021 представник позивача ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить її особистий підпис на заяві про ознайомлення (т.7,а.с.48).

Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

У п.74 постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №904/5995/19 зазначено, що відповідно до частини другої статті 119 ГПК України за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач не звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про продовження строку на подання відзиву, хоча з матеріалів справи вбачається, що з 17.11.2020 (дата звернення позивача з заявою про відвід) безумовно був обізнаний про наявність апеляційної скарги ТОВ «ФК «Поліс» та про зміст ухвали суду апеляційної інстанції від 02.11.2020.

Надаючи відзив, позивач також не навів будь-яких поважних причин неподання його у строки, визначені ухвалою суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що відзив поданий ТОВ «Пермус» з пропуском строку, встановленого ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 та без клопотання про його продовження, та без доказів надсилання його копій іншим учасникам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення відзиву позивача без розгляду, однак з долученням до матеріалів справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2020 у зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О. для розгляду справи №917/1561/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Гези Т.Д. (т.8, а.с.202).

01.02.2021 ТОВ «Пермус» подані письмові пояснення по суті предмета апеляційного перегляду, у яких зазначає, що станом на 09.12.2015, вчинення оскаржуваної реєстраційної дії, був наявний судовий арешт щодо майна, накладений ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Також вказує на те, що при проведенні камеральної перевірки Міністерством юстиції України щодо проведення реєстраційних дій, вчинених приватним нотаріусом Тишко І.О. 09.12.2015, складено довідку 19.10.2018, в якій зазначено про допущені нотаріусом порушення. Інші доводи, викладені у цих поясненнях, аналогічні доводам апеляційної скарги та доводам, викладеним у додаткових поясненнях 28.01.2021 (т.8,а.с.207-215).

Також, 01.02.2021 ТОВ «Пермус» подано клопотання про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Пермус» на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2020 у справі №917/1561/18 до остаточного розгляду справи №910/15473/18, що перебуває в провадженні Господарського суду Полтавської області (т.8,а.с.236-238), яке підтримано представником позивача в судовому засіданні.

Представник ТОВ «ФК «Поліс» заперечив проти задоволення вказаного клопотання та зазначив, що вказані дії свідчать про затягування судового процесу та перешкоджають встановленню об`єктивної істини.

Враховуючи, що вказане клопотання подане ТОВ «Пермус» з пропуском строків, встановлених ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 та від 24.11.2020, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення клопотання про зупинення провадження у справі без розгляду.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявні в матеріалах справи докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; всі обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі можливо встановити, таким чином, зупинення провадження у справі призведе лише до затягування судового розгляду та порушення прав усіх учасників судового процесу, визначених статтею 2 ГПК України, зокрема, таких, як розумність строків розгляду справи судом.

01.02.2021 ТОВ «ФК «Поліс» подані додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Пермус» (т.8, а.с.254-259).

В судовому засіданні представником позивача заявлено усне клопотання про постановлення окремої ухвали щодо Приватного нотаріуса Тишко І.О.

Вказане клопотання подане ТОВ «Пермус» також з пропуском строків, встановлених ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 та від 24.11.2020, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення його без розгляду.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що з приписів статті 246 ГПК України вбачається що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.11.2019 у справі №171/2124/18. Отже, постановлення окремої ухвали належить до дискреційних повноважень суду та не залежить від волевиявлення учасників провадження у справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала вимоги апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення №26923423 від 09.12.2015 та скасування внесеного на підставі рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, наведених в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях; відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "ФК"Поліс".

Представник 2-го відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги ТОВ "Пермус" та просив залишити її без задоволення; підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив скасувати рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконними та протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. щодо прийняття рішення індексний номер 26923423 від 09.12.2015, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, підтримали вимоги апеляційної скарги ТОВ «Пермус» і, відповідно, заперечили проти вимог апеляційної скарги ТОВ "ФК"Поліс".

Представник Міністерства юстиції України просив прийняти законне та справедливе судове рішення.

1-й відповідач та третя особа ПАТ "ВТБ Банк" належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, проте не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників 1-го відповідача та третьої особи ПАТ "ВТБ Банк" за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційних скарг, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

04.07.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» (банком) та громадянкою України ОСОБА_1 (позичальником) укладений кредитний договір № 22.94/08-КЛ, за умовами якого банком надається кредит позичальнику у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредитору суму кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі згідно умов цього договору та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені цим договором (т.1,а.с.189-199).

Також 04.07.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» (іпотекодержателем) та Малим підприємством «Мрія» (правонаступником якого є ТОВ «Пермус», що встановлено постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 у справі №910/3867/19, яка набрала законної сили) (іпотекодавцем) укладений договір наступної іпотеки №22.94/08-ДІ, пунктом 1.1 якого встановлено, що цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору від 04.07.2008 №22.94/08-КЛ, укладеного між іпотекодержателем та боржником ОСОБА_1 , а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого боржник зобов`язується перед іпотекодержателем в строк повернути кредит, сплатити проценти за його користування, винагороду, неустойку (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору (т.1,а.с.202-210).

Предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлове приміщення площею 269,6кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У п.5.4 цього договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

04.07.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» (банком) та ОСОБА_2 (поручителем) укладений договір поруки №22.94/08-ДП2, умовами якого встановлено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по борговим зобов`язанням боржника - ОСОБА_1 , які виникли з умов кредитного договору від 04.07.2008 №22.94/08-КЛ, а саме: повернути кредит в розмірі 1650000грн, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду неустойку (пеню, штраф) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі (т.1,а.с.200,201).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 02.10.2013 у справі №541/2862/13-ц частково задоволено заяву ПАТ «ВТБ» про забезпечення позову; накладено арешт на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 1-го поверху (т.3,а.с.204).

24.09.2015 ТОВ «Пермус» (правонаступнику МП «Мрія») видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: нежитлове приміщення, загальною площею 269,6кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1,а.с.180).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.03.2016 у справі №541/2862/13-ц скасовані заходи забезпечення позову ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1 , МП «Мрія» про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді накладення арешту на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване за МП «Мрія», вжиті ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 02.10.2013.

18.11.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (новим кредитором) та ПАТ «ВТБ Банк» (первісним кредитором) укладений договір про відступлення права вимог грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ, за умовами якого первісний кредитор передав (відступив новому кредитору) свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них (т.1,а.с.211-216).

27.11.2015 між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Фінансова компанія Поліс" укладена додаткова угода № 1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 18.11.2015 №21МБ, якою визначено розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступаються за цією додатковою угодою (т.2,а.с.158-161).

У витязі з додатку 1 до додаткової угоди №1 до договору від 18.11.2015 №21МБ "Реєстр прав вимоги №1/1" визначено, що одним з боржників є ОСОБА_1 за зобов`язаннями за договором №22.94/08-КЛ (т.2, а.с.160).

За актом приймання-передачі документації від 27.11.2015 до додаткової угоди від 27.11.2015 №1 до договору про відступлення права вимоги за фінансовими кредитами від 18.11.2015 №21МБ ПАТ "ВТБ Банк" передало, а ТОВ "Фінансова компанія Поліс" прийняло, зокрема, копію кредитного договору від 04.07.2008 №22.94/08-КЛ та копію договору наступної іпотеки від 04.07.2008 №22.94/08-ДІ (т.2, а.с.160,161).

09.12.2015 між тими ж сторонами укладений договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, п.1 якого встановлено, що у зв`язку з укладенням сторонами договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 18.11.2015 та додаткової угоди №1 до договору відступлення права вимоги від 27.11.2015, згідно яких первісним кредитором відступлено новому кредитору право вимоги заборгованості до боржників, первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує в повному обсязі належні первісному кредитору права іпотекодержателя та заставодержателя, що виникли за іпотечними договорами та договорами застави, які укладені в якості забезпечення виконання боржниками зобов`язань перед первісним кредитором за кредитними договорами, зокрема, за договором наступної іпотеки від 04.07.2008 №22.94/08-ДІ, укладеним з іпотекодавцем МП «Мрія» (т.1,а.с.217,218).

Для державної реєстрації відомостей про відступлення прав за договором №22.94/08-ДІ, 09.12.2015 ТОВ «ФК «Поліс» звернулось до реєстратора- приватного нотаріуса КМНО Тишко І.О. із заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до якої було додано:

- документи, що підтверджують сплату адміністративного збору за внесення змін до записів Державного реєстру прав та внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав (платіжні доручення від 09.12.2015 №664 на суму 48,72грн та №684 на суму 120,00грн) (т.4,а.с.171,172);

- копія договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 09.12.2015, посвідченого 09.12.2015 приватним нотаріусом КМНО Тишко І.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2324 (т.4,а.с.173,174);

- копія акта приймання-передачі оригіналів договорів іпотеки та застави - додаток 1 до договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договором застави (т.4,а.с.175);

- копія Статуту ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (т.4,а.с.176-186);

- виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України щодо державної реєстрації ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (т.4, а.с.187-189);

- копія свідоцтва, виданого ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та додаток до нього, з яких вбачається, що ТОВ «ФК «Поліс» є фінансовою установою (т.4,а.с.190,191);

- документи, що підтверджують повноваження та особу представника ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»: протокол загальних зборів ТОВ «ФК «Поліс» від 27.08.2014, з якого вбачається, що на посаду фінансового директора призначено Кривутенка А.А. з 27.08.2014; наказ ТОВ «ФК «Поліс» від 27.08.2014 №27/08/2014, яким з 27.08.2014 призначено на посаду фінансового директора ТОВ «ФК «Поліс» Кривутенка А.А. ; протокол загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Поліс» від 12.11.2015 №12/11/15, з якого вбачається, що загальні збори учасників уповноважили фінансового директора Кривутенка А.А. укласти і підписати договір про відступлення права грошових зобов`язань за фінансовими кредитами; довіреність ТОВ «ФК «Поліс», якою уповноважено Кривутенка А.А. представляти товариство, у тому числі перед Державним реєстратором прав на нерухоме майно; копія паспорта Кривутенка А.А . Вказані документи надійшли до місцевого господарського суду на виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 від Відділу реєстрації прав на нерухоме майно (т.4,а.с.169-207).

09.12.2015 Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Тишко І.О. прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 26923423, яким внесені зміни до запису про нерухоме майно, іпотеку за номером 922385 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 9 (т.4,а.с.206).

09.12.2015 о 18:13:44год здійснено реєстрацію змін на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 09.12.2015 №2324 іпотекодержателя нерухомого майна: нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , іпотекодержателя ВАТ «ВТБ Банк» змінено на іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (т.4,а.с.203-205).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2016 у справі №761/27830/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.07.2017 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних справ від 18.10.2017, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПАТ "ВТБ Банк", ТОВ "Фінансова компанія "Поліс", за участю третьої особи ТОВ "Пермус", про визнання недійсним договору про відступлення права грошових вимог від 18.11.2015 №21МБ (т.2, а.с.174-182).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2018 у справі №826/9243/16 відмовлено ТОВ "Пермус" у задоволенні адміністративного позову до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Тишко І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26923423 від 09.12.2015 щодо договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави та скасування внесеного на підставі цього рішення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; визнання протиправними дій приватного нотаріуса КМНО Тишко І.О. щодо проведення 09.12.2015 державної реєстрації зміни іпотекодержателя ПАТ "ВТБ Банк" на ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» в іпотечному договорі, посвідченому 04.07.2008 приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В. (т.2, а.с.183-186).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі №826/9243/16, яка набрала законної сили, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06. 2018 та закрито провадження у справі за адміністративним позовом ТОВ «Пермус» до Приватного нотаріуса КМНО Тишко І.О., за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про визнання протиправним і скасування рішення; визнання протиправними дій (т.1,а.с.239-242).

З рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2019 у справі №910/3867/19 вбачається, що ТОВ «Пермус» звернулось до місцевого господарського суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом: скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 25.03.2016 без вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., індексний номер 28947979 щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв.м; скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно індексний номер запису про право власності: 13880222 від 25.03.2016 на нежитлове приміщення 1 по АДРЕСА_3 , загальною площею 269,6 кв.м за ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" та зобов`язання поновлення відомостей у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна на нежитлове приміщення 1 по АДРЕСА_3 , загальною площею 269,6 кв.м, що передували скасованим записам.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.09.2019 у справі №910/3867/19 позов задоволено частково; усунуто перешкоди у користуванні правом власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 25.03.2016 без вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., індексний номер 28947979 щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв.м. В решті позовних вимог відмовлено (т.2, а.с.94-99).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 у справі № 910/3867/19, яка набрала законної сили, рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2019 у справі №910/3867/19 скасовано в частині задоволення позову щодо усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 25.03.2016 без вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., індексний номер 28947979 щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, Полтавської області, загальною площею 269,6 кв.м; ухвалено в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено повністю; в решті рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2019 у справі №910/3867/19 залишено без змін (т.2,а.с.89-116).

12.12.2018 ТОВ «Пермус» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до приватного нотаріуса Тишко І.О. та ТОВ «ФК «Поліс» про визнання протиправним та скасування рішення ПН Київського міського нотаріального округу м. Києва Тишко І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 26923423 від 09.12.2015 та скасування внесеного на підставі цього рішення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1,а.с.165-178).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 26.11.2019 у цій справі прийнято позовну заяву до розгляду; встановлено справу розглядати в загальному позовному провадженні; призначено підготовче засідання на 17.12.2019 (т.2, а.с.29-31).

25.02.2020 позивачем подано заяву про зміну предмета позову у цій справі, якою позивач доповнив позовні вимоги наступною вимогою: визнати незаконними та протиправними дії приватного нотаріуса КМНО Тишко І.О. щодо прийняття рішення індексний номер 26923423 від 09.12.2015, та просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2015 індексний номер рішення 26923423; скасувати внесений на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис; визнати незаконними та протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. щодо прийняття рішення від 09.12.2015 індексний номер 26923523 (т.3, а.с.237-239).

Ухвалою суду першої інстанції від 25.02.2020 у цій справі, зокрема, прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову (т.4,а.с.138-143).

21.09.2021 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, викладених вище (т.6, а.с.169-183).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Пермус» не підлягає задоволенню, апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Поліс» слід задовольнити з огляду на таке.

Предметом цього спору, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, яка прийнята місцевим господарським судом, є визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2015 індексний номер рішення 26923423; скасування внесеного на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису; визнання незаконними та протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. щодо прийняття рішення від 09.12.2015 індексний номер 26923523.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі №826/9243/16, яка набрала законної сили, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2018 та закрито провадження у справі за адміністративним позовом ТОВ «Пермус» до приватного нотаріуса КМНО Тишко І.О., за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Тишко І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26923423 від 09.12.2015 щодо договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави та скасування внесеного на підставі цього рішення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; визнання протиправними дій приватного нотаріуса КМНО Тишко І.О. щодо проведення 09.12.2015 державної реєстрації зміни іпотекодержателя ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» в іпотечному договорі, посвідченого 04.07.2008 приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В., з тих підстав, що спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства (т.1,а.с.239-243).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

У п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №200/14507/18-а зазначено, що спір про скасування рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці за договором іпотеки, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав особи на спірний об`єкт нерухомості.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №826/8360/18, від 11.04.2018 та 17.04.2018 у справах №826/366/16 та №815/6956/15, відповідно, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №826/8592/16.

Спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав позивача у сфері публічно-правових відносин, адже подання позову покликано на поновлення порушених, на думку позивача, його прав як власника майна - предмета іпотеки внаслідок внесення державним реєстратором запису про зміну іпотекодержателя, після чого відбувся перехід права власності на спірний об`єкт нерухомості до ТОВ "ФК "Поліс" як іпотекодержателя, яке було заявником на вчинення державним реєстратором відповідної реєстраційної дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 зазначено, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими сторонами.

Верховенство права, як основоположний принцип господарського судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальних норм права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування (п.20 постанови Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №914/1201/19).

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Обраний позивачем спосіб захисту порушених прав повинен забезпечувати їх реальний захист, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.01.2021 у справі №910/4249/20, у постанові від 11.11.2014 у справі №21-405а14.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Аналогічні правові висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині 2 статті 26 Закону №1952-ІV (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на момент звернення позивача з позовом) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Однак, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону №1952-ІV викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону №1952-ІV (у редакції, чинній із 16.01.2020 та на час прийняття оскаржуваного рішення) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення), на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону №1952-ІV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Колегія суддів зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України №1952-ІV.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №916/1935/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19 та від 28.10.2020 у справі № 10963/19.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною 4 статті 236 ГПК України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності, та формування сталої судової практики суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, посилання позивача на пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", як на підставу для задоволення позовних вимог в частині скасування запису внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення індексний номер 26923423 від 09.12.2015, є таким, що зводиться до власного трактування норм права, оскільки положення пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" стосуються лише судових рішень, що набрали законної сили станом на 16.01.2020, тоді як даний спір станом на 16.01.2020 вирішений не був та, відповідно, було відсутнє судове рішення, а отже вказані положення Закону не застосовуються до спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 зазначила, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права.

Отже, спосіб захисту права, який не може забезпечити поновлення прав позивача внаслідок його невідповідності змісту порушеного права та характеру спірних правовідносин не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Способами захисту права власності можуть бути, зокрема: право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України); право власника на витребування майна від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України); власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України); визнання права власності (ст. 392 ЦК України); визнання незаконним правового акта, що порушує право власності (ст. 393 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту - скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2015 індексний номер рішення 26923423 не є ефективним інструментом для поновлення прав позивача внаслідок його невідповідності змісту порушеного права та характеру спірних правовідносин. Прийняття судом рішення про скасування запису про зміну іпотекодержателя не призведе до зміни речових прав на об`єкт нерухомості (нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, Полтавської області, загальною площею 269,6 кв.м) з тих підстав, що станом на момент звернення позивача з позовом власником майна, щодо якого внесений запис про зміну іпотекодержателя, є ТОВ «ФК «Поліс» (згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.03.2016 номер запису 13880222 (т.4,а.с.91), та постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 у справі № 910/3867/19, яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Пермус» до ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 25.03.2016 без вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., індексний номер 28947979 щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 Полтавської області, загальною площею 269,6 кв.м, та залишено без змін рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2019 у справі №910/3867/19 в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Пермус» про скасування державної реєстрації права власності на вказане майно за ТОВ «ФК «Поліс».

Таким чином, вимога позивача про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2015 індексний номер рішення 26923423 є неефективним способом захисту прав позивача, оскільки не забезпечить поновлення його прав.

Суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні цих позовних вимог, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним інструментом для поновлення прав позивача внаслідок його невідповідності змісту порушеного права та характеру спірних правовідносин.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, у разі обрання позивачем неефективного способу захисту суд має відмовити у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача про те, що на момент звернення позивача з позовом в листопаді 2018 року частиною 2 статті 26 Закону №1952 було встановлено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування, зокрема, внесення запису про скасування державної реєстрації права, однак зважаючи на те, що з 16.01.2020 і на час ухвалення оскаржуваного рішення матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилось, ухвалення рішення про скасування запису про державну реєстрацію зміни іпотекодержателя не призведе до настання реальних наслідків та жодним чином не відновить будь-яких прав позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №916/1935/19.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З наведеної норми слідує, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню і саме відомості про відступлення прав іпотекодержателя підлягають державній реєстрації; внесення таких відомостей і є зміною речового права - права іпотеки.

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «ФК «Поліс» договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 09.12.2015 , за умовами якого банк передає, а ТОВ «ФК «Поліс» одержує в повному обсязі належні первісному кредитору права іпотекодержателя, зокрема, за договором наступної іпотеки від 04.07.2008 №22.94/08-ДІ, укладеним з іпотекодавцем МП «Мрія» (т.1,а.с.217,218), призюмується. Також, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2016 у справі №761/27830/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.07.2017 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних справ від 18.10.2017, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПАТ "ВТБ Банк", ТОВ "Фінансова компанія "Поліс", за участю третьої особи ТОВ "Пермус" про визнання недійсним договору про відступлення права грошових вимог від 18.11.2015 №21МБ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2015 не є підставою для припинення зобов`язань за договорами, не тягне припинення договору наступної іпотеки від 04.07.2008 №22.94/08-ДІ, укладеного між іпотекодавцем МП «Мрія» (правонаступник ТОВ "Пермус") та ПАТ «ВТБ БАНК», який відступив своє право вимоги ТОВ «ФК «Поліс».

Таким чином, вказані обставини ще раз підтверджують той факт, що обраний позивачем спосіб захисту права не забезпечує ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача.

Щодо позовних вимоги про визнання незаконними та протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. щодо прийняття рішення від 09.12.2015 індексний номер 26923523 суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 12.10.2013 у справі №541/2862/13-ц частково задоволено заяву ПАТ «ВТБ» про забезпечення позову; накладено арешт на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Миргород, вул. Гоголя, 84, приміщення 1 -го поверху, зареєстроване за МП «Мрія» (т.3,а.с.204).

Відповідно до п. 64 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 N868 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видачі нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передачі заставної, видачі дубліката заставної, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводяться з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав (п.67 вказаного Порядку).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зі змінами та доповненнями станом на 10.11.2015 N 766-VIII (тобто, в редакції чинній на момент вчинення реєстраційної дії 09.12.2015 індексний номер 26923523), у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. 2. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. 3. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Частиною першою статті 24 Закону №1952-ІV (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), визначено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.

Відповідна правова позиція викладена у п.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 та у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №490/5986/17-ц.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зі змінами та доповненнями станом на 10.11.2015 N 766-VIII (тобто, в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії 09.12.2015 індексний номер 26923523) відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Отже, приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент вчинення 09.12.2015 такої реєстраційної дії, як зміна іпотекодержателя) не було встановлено права реєстратора відмовити у вчиненні такої реєстраційної дії, як зміна іпотекодержателя на нерухоме майно з підстав наявності обтяження цього нерухоме майно, оскільки внесення відомостей про зміну іпотекодержателя не пов`язано з відчуженням нерухомого майна, щодо якого вноситься відповідний запис.

Статтею 24 Закону №1952-ІV (в редакції Закону від 26.11.2015 N 834-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016) встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

При цьому місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення помилково застосував приписи статті 24 Закону №1952-ІV в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015 N 834-VIII, оскільки у п.1 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1 (щодо змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), 2 (щодо змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення), 7 (щодо змін до Закону України "Про адміністративні послуги") і 4 (щодо змін до Закону України "Про звернення громадян") розділу I цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2016 року.

Тобто, на момент прийняття приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2015 індексний номер рішення 26923423 та внесення на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про зміну іпотекодержателя Закон №1952-ІV не містив такої підстави для відмови у реєстрації зміни іпотекодержателя, як наявність обтяження на нерухоме майно.

Зважаючи на приписи статті 58 Конституції України, статті 5 ЦК України місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. вчинено реєстраційну дію всупереч імперативним приписам статті 24 Закону №1952-ІV у редакції, чинній на момент її вчинення.

Суд апеляційної інстанції вважає недоречним посилання позивача на Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, оскільки, він також на момент вчинення нотаріусом реєстраційної дії не містив такої підстави для відмови у реєстрації зміни іпотекодержателя, як наявність обтяження на нерухоме майно.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що внесення відомостей про зміну іпотекодержателя за наявності відповідних правочинів, які не визнані у встановленому законом порядку недійсними, жодним чином не порушує прав боржника (іпотекодавця за договором іпотеки) (позивача у справі), оскільки не змінюють його правове становище та не звільняє його від зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами.

Також суд апеляційної інстанції вважає недоречним посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №755/5072/17, як на правову позицію у подібних правовідносинах, оскільки предметом позову у справі 755/5072/17 є визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та визнання права власності, тоді як предметом позову у цій справі є, зокрема, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про здійснення реєстрації зміни відомостей про іпотекодержателя.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 №925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі №923/682/16.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини, що склались у цій справі, не є подібними, до правовідносин у справі №755/5072/17, оскільки вони є різними за предметом правового регулювання.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи ТОВ «Пермус» про те, що реєстраційні дії були вчинені за відсутності правочину, доручення, належним чином сплаченого адміністративного збору та відсутності інших документів, які необхідні для прийняття відповідного рішення та вчинення реєстраційних дій, оскільки: по-перше, відповідні документи містяться в матеріалах реєстраційної справи, копії якої надані до матеріалів цієї справи (т.4, а.с.164-207), а отже були надані для проведення державної реєстрації; по-друге, вказані дії нотаріуса не впливають на права та охоронювані інтереси позивача як боржника за договором іпотеки, а стосуються лише прав первісного іпотекодержателя та нового іпотекодержателя; по-третє, станом на момент звернення ТОВ «Пермус» з позовом він не був власником майна, щодо якого вчинена відповідна реєстраційна дія. Крім того, визнання незаконними та протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. не відновить порушеного права позивача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке протиправно вибуло з його володіння, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача цього майна з підстав, передбачених статтею 387 ЦК України.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання протиправними реєстраційних дій чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статті 387 ЦК України, є неефективними.

Відповідно до вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (76 ГПК України).

Згідно із статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2020 у справі №917/1561/18 прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ «ФК «Поліс» підлягає задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Пермус» слід відмовити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Тишко І.О. щодо прийняття рішення індексний номер 26923423 від 09.12.2015 з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати по справі покладаються на ТОВ «Пермус».

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.2 ч.1 ст.275, п.4 ч.1 ст.277, ст.ст. 281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пермус» залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2020 у справі №917/1561/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

4. Резолютивну частину рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2020 у справі №917/1561/18 викласти в наступній редакції: « В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Пермус» відмовити».

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пермус" (37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 84, ідентифікаційний код 39947744) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (01024, м. Київ, вул. Шовковична, 42-11, офіс 13В, ідентифікаційний номер 38994463) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2643,00грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 01.03.2021.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Л.М. Здоровко