ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р. Справа№ 910/8136/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020

у справі №910/8136/20 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єгаз»

про визнання додаткової угоди укладеною

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» (далі - ТОВ «Житомиргаз збут», позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єгаз», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЄ ЕНЕРГІЯ» (далі - ТОВ «Єгаз», відповідач) про визнання додаткової угоди до Договору купівлі-продажу №ЖТЗ-Н-02-2019-270/4 від 19.03.2019 укладеною в редакції, наведеній в прохальній частині позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою приведення договірних відносин між сторонами у відповідність до чинного законодавства позивач ініціював внесення змін до договору купівлі-продажу №ЖТЗ-Н-02-2019-270/4 від 19.03.2019 в частині ціни природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020, а саме - запропонував встановити ціну за 1 куб. м. природного газу у розмірі 5,58 грн. (разом з податком на додану вартість).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.12.2020 справі № 910/8136/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зміна ціни на вже переданий відповідачеві природний газ відповідно до умов Договору купівлі-продажу природного газу №ЖТЗ-Н-02-2019-270/4 від 19.03.2019, та з дотриманням вже закінчених процедур передачі природного газу, в порядку передбаченому Кодексом ГТС, через торгові сповіщення та здійснення остаточних алокацій щодобових подач та відборів природного газу в січні 2020 року, є недопустимим і суперечить вимогам статті 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) Разом з тим, судом було встановлено, що ТОВ «Єгаз» не є суб`єктом, на якого покладені будь-які спеціальні обов`язки відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення), відтак обов`язки, визначені даним Положенням, на відповідача не поширюються, що спростовує позицію позивача відносно розповсюдження дії Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018, з урахуванням змін внесених Постановою КМУ №17 від 24.01.2020 на постачальника ТОВ «Єгаз»; Положення не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності; визнання укладеною додаткової угоди, обов`язковість укладення якої не передбачена законом, суперечить загальним засадам цивільного законодавства про свободу договору та не ґрунтується на вимогах закону, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням та вказуючи на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні дійсним обставинам, та порушенням судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення рішення, ТОВ «Житомиргаз збут» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на невірне застосування судом норм матеріального права, зокрема, статей 6, 7, 12, 179, 188 Господарського кодексу України, та зазначає, що обов`язковість укладення додаткової угоди до договору щодо зміни ціни природного газу за січень 2020 року є беззаперечною та не залежить від волі сторін, а зумовлена змінами у законодавстві; скаржник також наголосив, що внаслідок неукладання додаткової угоди про зменшення ціни на природний газ останній зазнав збитків у розмірі 20 839 892,09 грн, оскільки товариство вимушене було придбавати природний газ у постачальника за більшою ціною, аніж ціна його подальшої реалізації кінцевим споживачам.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 поновлено ТОВ «Житомиргаз збут» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/8136/20; відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 03.03.2021; ТОВ «Єгаз» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

ТОВ «Єгаз», скористалося наданим статтею 263 ГПК України правом та 03.02.2021 подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/8136/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Водночас відповідач повідомив про своє перейменування на ТОВ «ЙЄ ЕНЕРГІЯ».

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що зміна ціни на вже переданий відповідачеві природний газ відповідно до умов договору, та з дотриманням вже закінчених процедур передачі природного газу, в порядку передбаченому Кодексом ГТС, через торгові сповіщення та здійснення остаточних алокацій щодобових подач та відборів природного газу в січні 2020 року, є недопустимим, буде суперечити вимогам ст. 632 ЦК України; посилання апелянта на те, що діями ТОВ «Єгаз» йому завдано збитків у сумі 20 839 892,09 грн через відмову зменшувати ціни відповідно до постанови КМУ №17 від 24.01.2020, якою було внесено зміни до постанови КМУ №867 від 19.10.2018 є безпідставними, з огляду на те, що спричинені збитки повинні бути відшкодовані не за рахунок відповідача, на якого даний нормативно-правовий акт не розповсюджується, а за рахунок органу державної влади, яким прийнято такий акт.

У судове засідання 03.03.2021 відповідач явку свого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за його відсутності.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, та постановивши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

03.03.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 19.03.2019 між ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ» (продавець, попереднє найменування відповідача) та ТОВ «Житомиргаз збут» (покупець) укладено договір №ТЗ-Н-02-2019-70/4 відповідно до умов якого:

- продавець зобов`язується передати покупцеві у 2019 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору);

- природний газ, що передається за цим договором використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (п.1.2 договору);

- продавець передає покупцеві з 01.04.2019 по 30.04.2019 (включно) природний газ обсягом до 610040 тис куб.м. (п.2.1 договору);

- ціна за 1000 куб м газ становить 6 235,51 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Всього до сплати за 1000 куб.м. разом з податком на додану вартість - 7 482,61 грн (п. 5.1 договору);

- загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.2 договору);

- оплата за природний газ здійснюється покупцем включно коштами шляхом 100 відсоткової поточної сплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту здійснюється до 31 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості приданого природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу (п.6.1 договору);

-усі зміни і доповнення до цього договору та додатки оформляються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками (за їх наявності), крім випадків, зазначених у п.10.3 і 10.4 цього договору (п.10.2 договору);

- цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.04.2019 і діє в частині продажу природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами до Договору сторони погоджували обсяг природного газу, який має бути переданий на користь позивача за кожен місяць окремо, а також його ціну.

Зокрема, додатковою угодою №10 від 11.12.19. погоджено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.01.20. по 31.01.20. включно 6 600,00 грн з ПДВ.

Листом від 04.02.2020 №10702-Сл-862-0220 позивач звернувся до відповідача із проектом додаткової угоди до Договору, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 24.01.20 №17.

У проекті додаткової угоди позивач пропонував встановити ціну за 1 метр кубічний природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 в сумі 4,65 грн, крім того, ПДВ, разом 5,58 грн.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом від 07.02.20 відмовив у підписанні проектів додаткових угод, оскільки зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. У той же час, відповідач направив проект додаткової угоди із викладеними в ній своїми пропозиціями.

Оскільки сторони не досягли згоди щодо укладення додаткової угоди до договору, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема акти цивільного законодавства, договори та інші правочини.

19.10.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».

Відповідно до п. 1 Положення останнє визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації. Це положення не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності.

У додатку до вказаного Положення (в редакції чинній у спірний період) визначено перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу.

До зазначеного Переліку було включено, в тому числі, і позивача - ТОВ «Житомиргаз збут».

Таким чином, із системного аналізу наведених вище норм законодавства випливає, що даним Положенням було чітко визначено коло суб`єктів, які одночасно є учасниками даних правовідносин, на яких покладено спеціальні обов`язки, зокрема НАК «Нафтогаз», як продавця природного газу, ТОВ «Житомиргаз збут», як постачальника природного газу.

Тобто спеціальний нормативно-правовий акт, а саме, постанова №867 від 19.10.2018, якою затверджено вищевказане Положення, покладала спеціальні обов`язки саме на позивача, проте, ніяким чином не на відповідача.

Разом з тим, ТОВ «Єгаз» не було включено до кола суб`єктів, на яких розповсюджується дія Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018.

Одночасно, відповідно до абзацу 4 зазначеного Положення, останнє не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно зі статтею 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що передбачено також статтями 626, 627 ЦК України.

Таким чином, позивачем, з урахуванням принципу свободи договору обрано в якості продавця саме відповідача, 19.03.2019 укладено договір №ЖТЗ-Н-02-2019-270/4 купівлі-продажу природного газу і самостійно погоджено його умови.

Крім того, відповідно до п. 7 Положення постачальник природного газу, який має ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу, уклав договір постачання природного газу з побутовим споживачем, релігійною організацією (крім обсягів, що використовуються для провадження її виробничо-комерційної діяльності) або державним підприємством України «Міжнародний дитячий центр «Артек» та є постачальником такого споживача у місяці (місяцях) постачання з 1 листопада 2018 року по 1 травня 2020 року, має право подати до НАК «Нафтогаз України» заявку на купівлю природного газу в обсязі, необхідному йому для здійснення постачання такому споживачеві. У разі відсутності вузла обліку природного газу в такого споживача вважається, що необхідним є обсяг природного газу, визначений відповідно до норм споживання, встановлених законодавством.

Згідно абз.2 п.7 Положення НАК «Нафтогаз України» не має права до 1 травня 2020 року відмовити в задоволенні зазначеної заявки.

Відповідно до п. 13 Положення (в редакції, що діяла до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020) з 1 січня 2020 року НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем), але не вище середньої арифметичної ціни газу, за якою компанія пропонує газ промисловим споживачам за умови попередньої оплати до періоду поставки газу.

Отже, відповідно до умов Положення (в редакції, що діяла до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020) НАК «Нафтогаз України» здійснювала продаж/постачання природного газу з 01 січня 2020 року по 31 січня 2020 року за ціною, що визначалась на рівні 5,50 гривень без урахування податку на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 6,60 гривень.

Крім того, в подальшому 28.01.2020 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».

Згідно вказаної Постанови абзац п`ятий пункту 6 Положення викладено в наступній редакції: «З 1 січня 2020 року ціна придбання природного газу не може бути вищою за ціну продажу природного газу, визначену відповідно до пункту 13 цього Положення, за вирахуванням торговельної надбавки (націнки) НАК «Нафтогаз України» на рівні 1,917 відсотка зазначеної ціни.».

Пункт 13 Положення викладено в такій редакції: « 13. З 1 січня 2020 р. НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем), але не вище рівня, який, зокрема, враховує середньоарифметичне значення фактичних цін (End of Day) природного газу на наступну добу поставки газу (Day-Ahead and Weekend) на нідерландському газовому хабі (ТТF) за період 1-22 числа місяця постачання газу відповідно до інформації біржі Powernext/EEX, різницю (спред) між ціною на хабі TTF та кордоні України і тариф на послуги транспортування природного газу для точки входу в Україну на міждержавному з`єднанні з Польщею/Словаччиною/Угорщиною.».

Судова колегія звертає увагу на те, що статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Саме спрямованість цього принципу поставити заслін ущемленню прав і свобод людини з боку влади робить його важливою гарантією безпеки людини і громадянина, їх довіри до держави, про що зазначається в мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України.

У контексті наведеного вбачається, що 24.01.2020 Кабінет Міністрів України, приймаючи постанову Кабінету Міністрів України №17 змінив ціну на продаж/постачання природного газу з 1 січня 2020 року, надавши нормативно-правовому акту зворотної дії в часі.

Після прийняття даної постанови на офіційному веб-сайті НАК «Нафтогаз України» опубліковано повідомлення, що у січні 2020 року оптова ціна на природний газ для потреб населення, виробників тепла та інших захищених споживачів, яким НАК «Нафтогаз України» постачає газ в рамках спеціальних обов`язків (ПСО), становитиме 4,65 грн за кубометр (без врахування ПДВ, націнки газзбутів та витрат на транспортування газу магістральними і розподільними трубопроводами). Нова ціна була розрахована НАК «Нафтогаз України» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020.

Таким чином, з системного аналізу вказаних вище приписів Положення вбачається, що ТОВ «Єгаз» не є суб`єктом, на якого покладені будь-які спеціальні обов`язки відповідно до положення. Відтак, обов`язки, визначені даним Положенням, в тому числі в частині застосування ціни, встановлені саме для реалізації продавцем природного газу - НАК «Нафтогаз України» та постачальникам природного газу (яким є також позивач), проте, не розповсюджуються на ТОВ «Єгаз».

Таким чином, вищенаведеним спростовуються твердження позивача, щодо розповсюдження дії постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018, з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020, на постачальника ТОВ «Єгаз».

Між тим, положення не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності (абз.5 п.1 положення).

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ціна природного газу в договорі, зокрема, протягом січня 2020 року була визначена на рівні 6,6 грн з ПДВ за 1 куб.м. Така ціна в спірному періоді відповідала цінам, що встановлювались для потреб споживачів «Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» затвердженого постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 та тим, які пропонувалися НАК «Нафтогаз України».

Відтак ціни, що були визначені сторонами в договорі, зокрема, в січні 2020 року не були дискримінаційними по відношенню до позивача, та, як наслідок, до його кінцевих споживачів, і повністю відповідали вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною третьою статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього.

При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме - прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору.

Ці висновки щодо застосування норм права узгоджуються з правовою позицією об`єднаної палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.10.2018 №910/15590/17.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів врегульований ст.188 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, частинами 2, 3 ст. 188 Господарського кодексу України встановлений порядок проведення сторонами договору переговорів щодо добровільної зміни чи розірвання договору, а частиною 4 цієї статті визначено, що заінтересована сторона може звернутися до суду, якщо виник спір.

За загальним правилом відповідно до частин 1-2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд зазначає, що жодних звичаїв ділового обороту, які б передбачали іншу форму внесення змін до договору сторонами суду не повідомлено.

Частиною 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами підписаний договір, в якому сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, щодо предмета, ціни та строку дії договору; договір виконаний ТОВ «Єгаз» в частині поставки природного газу в січні 2020 року.

Як встановлено судом, в додатковій угоді №10 від 11.12.2019 сторонами досягнуто згоди, що ціна за 1 метр кубічний природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 становить 5,50 грн, крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати за 1 метр кубічний разом з податком на додану вартість 6,60 грн.

Відповідно до загальних термінів, визначених в розділі 1 глави 1 Кодексу ГТС, торгове сповіщення - інформаційне повідомлення відповідно до форми, встановленої цим Кодексом, що направляється оператору газотранспортної системи від замовника послуг транспортування природного газу щодо обсягів природного газу, які він відчужив або набув.

Згідно пункту 1 глави 2 розділу XIV Кодексу ГТС передача природного газу, поданого в газотранспортну систему, між двома портфоліо балансування замовників послуг транспортування здійснюється шляхом надання оператору газотранспортної системи торгових сповіщень на відчуження чи набуття природного газу, що були надані оператору газотранспортної системи по відношенню до однієї газової доби. Замовник послуг транспортування має право надавати торгове сповіщення виключно після набуття/відчуження права власності на такий обсяг (об`єм) природного газу за договором купівлі-продажу природного газу (або іншою цивільно-правовою угодою) іншому замовнику послуг транспортування у відповідну газову добу на віртуальну торгову точку.

Оператор газотранспортної системи забезпечує функціонування інформаційної платформи, на якій здійснюється опрацювання наданих торгових сповіщень (п. 1 Глави 2 розділу XIV Кодексу ГТС).

Протягом січня 2020 року щодобово в розрахунковому місяці Оператором ГТС через інформаційну платформу було погоджено передачу природного газу у віртуальній точці (разом по категоріям: побутові споживачі та релігійні організації) від ТОВ «Єгаз» до ТОВ «Житомиргаз Збут» в обсязі 28 461 000 м.куб. шляхом погодження торгових сповіщень, що в подальшому було відображено у відповідному акті приймання-передачі природного газу до Договору в обсязі 24 517 520,10м.куб. (обсяг, що становить частину з загального, зокрема, по побутовим споживачам), який сторонами не оспорюється.

На час опублікування Постанови КМУ №17 від 24.01.2020, а саме станом на 31.01.2020, Договір в частині поставки товару виконаний, що підтверджується наведеним.

Відповідно до пункту 7 розділу 6 глави XII Кодексу ГТС алокація відборів природного газу споживача можлива тільки на замовника послуг транспортування природного газу, що є діючим постачальником такого споживача згідно з даними Реєстру споживачів постачальника, та відноситься на нього оператором газотранспортної системи до моменту припинення постачання природного газу такому споживачу в установленому порядку, крім випадків, передбачених нижче.

Отже, алокація в розумінні Кодексу ГТС є визначенням обсягу фактично поданого/відібраного природного газу до/з газотранспортної системи замовником послуг транспортування в розрахунковому періоді.

У подальшому зазначені обсяги були відображені Оператором ГТС за січень 2020 року, відповідно до встановлених Кодексом ГТС процедур, в алокаціях на ТОВ «Житомиргаз Збут».

Відтак, зміна ціни на вже переданий відповідачу природний газ відповідно до умов договору, та з дотриманням вже закінчених процедур передачі природного газу, в порядку передбаченому Кодексом ГТС, в січні 2020 року є недопустимим і суперечить вимогам ст.632 ЦК України, згідно яких зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Суд констатує, що означена правова норма направлена на забезпечення стабільності цивільного обороту та обумовлює правило щодо недопустимості зміни ціни в договорі після його виконання.

Аргументи скаржника про те, що внаслідок неукладання додаткової угоди про зменшення ціни на природний газ позивачу було завдано збитків, колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини ніяким чином не впливають на наявність підстав для внесення змін до укладеного між сторонами правочину.

Крім того, в цій частині слід зауважити, що позивач не позбавлений права звернутися до суду до особи, внаслідок якої йому були завдані відповідні збитки в порядку окремого позовного провадження.

Інші доводи скаржника, на переконання колегії суддів, висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк Товариством не доведено, що на час звернення позивача до відповідача з пропозицією укласти Додаткову угоду для відповідача існував прямий законодавчо встановлений обов`язок з укладення такої Додаткової угоди.

Водночас, зазначаючи про порушення судом норм процесуального та матеріального права, скаржник вдається до заперечення обставин, установлених судом першої інстанції під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої цим судом оцінки доказів у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/8136/20 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Житомиргаз збут» - без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» на рішення на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/8136/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/8136/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8136/20 повернути до Господарського м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.03.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз