ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р. Справа№ 910/17902/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

при секретарі Островерхій В.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 23.02.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2020

у справі №910/17902/20 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс»

2) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про визнання недійсним договору №2142/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 04.02.2020

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» (далі - відповідач-1), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - відповідач-2) про визнання недійсним Договору №2142/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 04.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірний договір суперечить ч. 3 ст. 512, ст. 1054 Цивільного кодексу України, оскільки відбулась заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на юридичну особу, яка не може надавати фінансові послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20 відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору №2142/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 04.02.2020. Роз`яснено заявнику, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи вказану ухвалу місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що спір виник щодо правочину, сторонами яких є фізична особа як позичальник та юридична особа як кредитодавець, що не відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними приписами Господарського процесуального кодексу України. Зазначений спір виник з кредитних правовідносин за участю фізичної особи. Отже, враховуючи предмет позову та суб`єктний склад сторін договору, щодо якого укладено оспорюваний договір відступлення (купівлі-продажу) права суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а віднесена до юрисдикції цивільного суду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ним оспорюється договір, сторонами якого є юридичні особи, а тому даний спір підвідомчий Господарському суду міста Києва.

Крім того, як зазначив апелянт, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №756/4327/20 відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом, оскільки суд дійшов висновку про те, що визнання недійсним договору про відступлення права вимоги між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс», підвідомчий господарському суду та не може розглядатись в порядку цивільного судочинства та роз`яснено позивачу право звернення з позовними вимогами до господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/20679/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Євсіков О.О., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17902/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 у зв`язку з перебуванням судді Пономаренка Є.Ю. у відпустці з 02.01.2021 по 16.01.2021, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/17902/20 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді - Євсіков О.О., Попікова О.В. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 задоволено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20 та поновлено ОСОБА_1 зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20. Справу №910/17902/20 призначено до розгляду на 23.02.2021 о 12:30. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 18.02.2021.

Відповідачі своїм правом не скористались, відзив на апеляційну скаргу до суду не надали, що не є перешкодою для перегляду судового рішення (ухвали) в апеляційному порядку відповідно до приписів ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідачі своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про отримання на поштових повідомленнях №№765, 757.

23.02.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява позивача про долучення позовної заяви із додатками.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що до позовної заяви не додано докази сплати судового збору, про що складено Акт від 23.02.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 23.02.2021 підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 ГПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Статтею 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Апеляційним господарським судом встановлено, що позивач оспорює Договір №2412/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Мегаінвест Сервіс» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», за яким Товариство з обмеженою відповідальністю ««Мегаінвест Сервіс» набуло право вимоги за Кредитним договором №К-4923711 від 15.03.2023 у розмірі 210 710,57 грн. Отже, сторони оспорюваного правочину є юридичні особи.

Враховуючи те, що сторонами за спірним правочином є юридичні особи, то даний спір підпадає під юрисдикцію господарських судів. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №910/17433/19 (п. 22 постанови).

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Delcourt v. Belgium» Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Позивач вже звертався до Оболонського районного суду міста Києва із даним позовом, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №756/4327/20 у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги відмовлено. Роз`яснено ОСОБА_1 про право звернення з позовними вимогами до господарського суду.

Таким чином, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва для захисту свого права та охоронюваного законом інтересу, що є його конституційним правом на захист.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Згідно зі ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України визначено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20 - скасуванню, а справа передається до суду першої інстанції до розгляду.

В силу приписів ч. 14 ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/17902/20 скасувати.

2. Матеріали справи №910/17902/20 передати на розгляд Господарському суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.02.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков