ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Справа № 915/1568/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.,

за участю представника позивача -Дорогань О.М.,

за участю представника відповідача Труба К.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ГРЕЙСАГРО,

25015, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Євгена Маланюка, 24;

до відповідача: Приватного підприємства Д.І.М.,

57116, Миколаївська область, Миколаївський район,село Михайлівка, вул. Садова, 16;

про: стягнення 342 511, 08 грн

В С Т А Н О В И В:

22.12.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю ГРЕЙСАГРО звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом б/н б/д (вх. №16456/20 від 22.12.2020) до Приватного підприємства Д.І.М. про стягнення 301 995,95 грн, з яких:

- 200 710,65 грн 36% річних,

- 80 124,94 грн пеня,

- 21 160,36 грн інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №МВ-15/18 від 10.04.2018 року щодо оплати товару.

23.12.2020 від позивача до суду надійшов супровідний лист (вх. № 16522/20) в якому зазначає, що з технічних причин до позовної заяви було додано копію платіжного доручення про сплату судового збору, тому з метою усунення відповідного недоліку, надає оригінал платіжного доручення про сплату судового збору № 286 від 18.12.2020.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №915/1568/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 27.01.2021 року.

15.01.2021 від позивача до суду надійшла заява, в якій він зазначає, що посилання на номер договору №17/12/2020 є технічною помилкою, та відповідно просить вважати вірним посилання у тексті позовної заяви та попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та їх обґрунтування (додаток до позовної заяви) номер договору про надання правничої (правової) допомоги №12/12/2020 від 17.12,2020 р. Після виявлення вказаної помилки, 18.12.2020 між сторонами було укладено акт про надання правничої (правової) допомоги (до договору про надання правничої (правової) допомоги №12/12/2020 від 17.12.2020 p.), а тому вірним є саме акт про надання правничої (правової) допомоги від 18.12.2020 р. (до договору про надання правничої (правової) допомоги №12/12/2020 від 17.12.2020 p.).

21.01.2021 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій позивач зазначає, що нарахування 36 % річних та пені проводиться:

- на суму 790 691.72 грн. з 05.03.2020 р. (тобто із дати, що не врахована при нарахуванні 36 % річних та пені згідно первісного позову, згідно якого було прийнято рішення) по 04.08.2020 р. (переддень сплати 170 691,72 грн. - частини суми основного боргу).

- на суму 620 000,00 грн., з 06.08.2020 р. (наступний день після сплати 170 691,72

гри. - частини суми основного боргу) по 19.01.2021 р.

Нарахування індексу інфляції проводиться:

-на суму 790 691.72 грн., з березня 2020 року (місяця 2020 року, за який не проводилося нарахування індексу інфляції згідно первісного позову, згідно якого було прийнято рішення) по липень 2020 року (передує місяцю у якому відповідачем частково зменшено суму основної заборгованості).

- на суму 620 000,00 грн., з вересня 2020 року (наступного місяця у якому відповідачем частково зменшено суму основної заборгованості) по грудень 2020 року (включно)

Отже, просить суд стягнути з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "Д.І.М." на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГРЕЙСАГРО" 220 866,99 - 36 % річних, 86 843 пені, 34 800 -індексу інфляції. Також просить покласти на відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та правничою допомогою адвоката).

21.01.2021 від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу, в якій він просить суд стягнути з відповідача 4916, 66 грн. витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які понесені позивачем станом на 19.01.2021.

Позивач у судовому засіданні 27.01.2021 збільшені позовні вимоги підтримав.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 27.01.2021 року не забезпечив.

Копія ухвали суду від 28.12.2020 року була надіслана на юридичну адресу відповідача, яка зазначена на сайті Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Надіслана відповідачу копія ухвали суду від 28.12.2020 року повернулась до суду з зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 57-60).

Ухвалою суду від 27.01.20210, яку занесено до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні на 22.02.2021 об 11:00, доручено Богуславському районному суду Київської області забезпечити проведення відеоконференції 22.02.2021 об 11 год. 00 хв. у Богуславському районному суді Київської області за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю ГРЕЙСАГРО, про що представник позивача повідомлений належним чином в режимі відео конференції. На адресу відповідача судом направлено ухвалу повідомлення.

У судовому засіданні 22.02.2021 оголошено перерву до 25.02.2020.

25.02.2021 від відповідача до суду надійшла заява, в якій він зазначає, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає їх безпідставними, зазначає, що умовами договору передбачено подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання позивачем, просить суд зменшити розмір неустойки, продовжити строк розгляду справи та відкласти судове засідання.

Суд з урахуванням строку розгляду справи встановленого ст. 248 ГПК України ухвалив відмовити у задоволені клопотання відповідача щодо продовження строку розгляду справи та відкладення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду Миколаївської області у справі №915/276/20 встановлено, що сторонами укладено договір поставки № МВ-15/18 від 10.04.2018 (далі договір), у відповідності до умов якого ТОВ ГРЕЙСАГРО (постачальник) зобов`язався передати у власність ПП Д.І.М. (покупцю) продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін .поставки покупцю та базис поставки, загальна вартість товару, термін та умови оплати, а також інші умови визначені в специфікаціях додатках до договору, які є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 2.1 Договору, за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу; асортимент, кількість та ціна якої визначається специфікаціями та/або накладними та/або рахунками-фактурами, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору, ціна товару, що поставляється за договором, вказується у специфікаціях в національній валюті України, визначається еквівалент у гривнях.

У відповідності до п. 2.3 договору, загальна сума договору визначається сукупністю специфікацій та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1 договору, та які є невід`ємною частиною даного договору. У випадку розбіжностей даних у специфікаціях щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна, яка є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).

Відповідно до п. 3.6 Договору товар, що був переданий покупцю тільки згідно накладних (без укладання специфікацій та/або інших додаткових угод до договору), має бути оплачений не пізніше 10 календарних днів з моменту його отримання за відповідною накладною. При затримці платежів перераховані грошові кошти направляється на погашення в першу чергу штрафних санкцій, пені, відсотків, а після цього суми основного боргу.

Відповідно до п. 3.7 Договору Покупець при перерахуванні коштів за товар у платіжному дорученні (в графі Призначення платежу) повинен зазначити згідно якого договору та якої специфікації перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних, або в разі неправильно вказаного призначення платежу, та/або в разі несвоєчасної оплати товару, постачальник має право на свій розсуд віднести отримані грошові суми на погашення в першу чергу штрафних санкцій, пені, відсотків, після цього суми основного боргу.

Згідно п. 3.10 договору, покупець зобов`язаний при необхідності та при першій вимогі постачальника, протягом 10 календарних днів надати постачальнику належним чином оформлений акт звірки взаєморозрахунків (за підписом директора та/бо підписом головного бухгалтера та печаткою покупця).

Відповідно до п. 3.11 договору, покупець, який здійснює оплату за поставлений товар частинами, та порушує терміни оплати зазначені відповідній(них) специфікації(ях), при порушенні будь-якої із частин, зобов`язується на вимогу та у терміни зазначені постачальником, здійснити повний розрахунок за весь отриманий товар відповідно до умов договору.

У разі невиконання будь-яких умов інших договорів, які були підписані між сторонами, постачальник має право вимагати довгострокової оплати за поставлений товар по договору, а покупець зобов`язується здійснити повний розрахунок у строки зазначені у вимогі (п. 3.12 договору).

Товар за умовами договору поставляється окремими партіями на підставі погоджених сторонами специфікацій, які вважаються погодженими сторонами з моменту направлення постачальником покупцеві рахунку на оплату товару. У випадку якщо документально визначити узгодження сторонами неможливо, або важко, це може підтверджуватися діями сторін, такими як відвантаження, приймання або оплата товару (п. 4.1 договору).

Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним підписанням видаткової накладної (п. 4.11 договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але продовжує залишатися чинним до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 10.1 договору).

Сторонами погоджено поставку товару на загальну суму 1042712,52 грн., згідно підписаних ними специфікацій до договору:

- № 1 від 10.04.2018 на суму 170691,72 грн. з ПДВ, зі строком оплати: 20% вартості товару в сумі 34138,24 грн. до 11.04.2018; 40% вартості товару в сумі 68276,74 грн. до 01.08.2018, 40% вартості товару в сумі 68276,74 грн. до 15.10.2018;

- № 2 від 27.04.2018 на суму 720000,00 грн. з ПДВ, зі строком оплати: 20 % вартості товару в сумі 144000,00 грн. до 11.04.2018, 40 % вартості товару в сумі 288000,00 грн. до 01.08.2018, 40 % від вартості товару в сумі 288000,00 грн. до 15.10.2018;

- № 3 від 10.04.2018 на суму 152020,80 грн. з ПДВ, зі строком оплати: 20 % вартості товару в сумі 30404,24 грн. до 11.04.2018, 40 % вартості товару в сумі 60808,28 грн. до 01.08.2018, 40 % вартості товару в сумі 60808,28 грн. до 15.10.2018.

У відповідності до умов зазначених специфікацій ТОВ ГРЕЙСАГРО поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних: № 172 від 13.04.2018 на суму 152020,80 грн. з ПДВ; № 173 від 13.04.2018 на суму 170691,72 грн. з ПДВ; № 482 від 17.05.2018 на суму 720000,00 грн. з ПДВ, підписаних представниками сторін та скріплених печатками сторін, а загалом поставлено товар на суму 1042712,52 грн. з ПДВ.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату по замовленню: № 122 від 27.04.2018 на суму 720000,00 грн., № 123 від 10.04.2018 на суму 170691,72 грн. та № 124 від 10.04.2018 на суму 152020,80 грн.

ПП Д.І.М. оплачено поставлений позивачем товар частково, а саме здійснено оплату товару, на загальну суму 252020,80 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 64 від 14.05.2018 на суму 100000,00 грн. та № 100 від 25.07.2019 на суму 152020,80 грн.

Порушуючи умови договору, відповідач не здійснив розрахунків за поставлений товар у повному обсязі та у визначений сторонами у зазначеному договорі строк.

Відповідно до довідки позивача від 04.03.2020, заборгованість відповідача за поставлений товар за спірним договором станом на 04.03.2020 складає 790691,72 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Д.І.М." (57116, Миколаївська обл.. Миколаївський район, с Михайлівка, вул. Садова, 16, ідентифікаційний код 37969635) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙСАГРО» (25015, Кіровоградська обл., м. Кропивницький. вул. Євгена Маланюка, 24, ідентифікаційний код 40897058) грошові кошти у загальній сумі 1802427.94 грн., із яких: 620 000,00 грн. основний борг - 456376 22 пеня; 158138.34 грн. штраф; 490329,10 грн. 36 % річних; 77584,28 грн. інфляційні втрати а також судовий збір у сумі 27036,42 грн. та грошові кошти в сумі 3766,64 грн. на відшкодування витрат з оплати професійної правничої допомоги, закрито провадження у справі № 916/276/20 в частині стягнення з Приватного підприємства "Д.І.М." основного боргу в сумі 170691,72 грн.».

На виконання зазначеного рішення, господарським судом Миколаївської області видано наказ від 02 листопада 2020 року, по справі № 915/276/20.

Наказ ТОВ «ГРЕЙСАГРО» пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Баришнікову А.Д.

13 листопада 2020 року, приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63614177, щодо виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 02 листопада 2020 року, по справі № 915/276/20.

Позивач зазначає, що станом на день розгляду справи рішення господарського суду Миколаївської області від 22 вересня 2020 року по справі № 915/276/20 на виконання якого видано наказ господарського суду Миколаївської області від 02 листопада 2020 року, по справі № 915/276/20, не виконано, жодних коштів на його виконання на користь ТОВ «ГРЕЙСАГРО» - не надходило, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

У відповідності до ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо вимог про стягнення пені в розмірі 86843,73 грн., суд приходить до такого.

Законодавством передбачено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України). Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема, штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1.1 договору визначено, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми боргу за кожний день прострочення, а також, додатково сплачує штраф у розмірі 20 % від суми несплаченого боргу.

Відповідно до п. 5.9. договору, сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість рішень суду.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку суму пені, інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми ipLex за період з 05.03.2020 по 04.08.2020 на суму заборгованості 790691,72 грн та за період 06.08.2020 по 19.01.2020 на суму заборгованості 620000,00 грн (сума з урахуванням часткової сплати заборгованості відповідачем від 05.08.2020) та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені є 86833,14 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

У задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 10,59 грн (86843,73 86833,14) слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язань, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені є правом суду, розмір такого зменшення грунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів, тому саме суд на власний розсуд вирішує питання про наявність в даному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 року у справі №910/3652/18 зазначив, що вирішення питання зменшення належних до сплати штрафних санкцій перебуває в межах дискреційних повноважень господарських судів.

Керуючись вказаними нормами права, господарський суд здійснив оцінку ступеня вини відповідача в простроченні виконання зобов`язання за Договором, взявши до уваги, що поставлений позивачем товар відповідачем було частково оплачено, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, та оскільки жодних доказів понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем отриманого товару суду не надано, стягнення усієї нарахованої позивачем суми неустойки, вочевидь не відповідає критерію співмірності. Отже, враховуючи інтереси обох сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені на 70%, тобто до 26049,94 грн.

Також, на думку суду застосоване судом зменшення не суперечить принципу юридичної рівності учасників спору і не свідчить про явне заниження суми неустойки.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судові витрати у разі зменшення судом розміру неустойки покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, без урахування зменшення неустойки.

Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ПП Д.І.М. нарахувань у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до п. 5.8 договору, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості 36 % річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідною специфікацією та/або додатковою (ими) угодою (ами) до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Отже, укладеним сторонами договором встановлено інший, ніж визначено у ст. 625 ЦК України, розмір процентів річних, підлягаючих сплаті боржником.

Перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування 36% відсотків річних в розмірі 220866,99 грн., який заявляє позивач, суд встановив, що розрахунок позивача є вірним та обґрунтованим.

Перевіривши за допомогою програми ipLex розрахунок інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості 790691,72 грн. за період з березня 2020 по липень 2020. та на суму заборгованості 620000,00 грн. (після часткового погашення боргу відповідачем 05.08.2020 на суму 170691,72), в загальному розмірі 34800,36 грн., судом встановлено, що її розмір становить 35128,88 грн., проте з урахуванням принципу диспозитивності задоволенню підлягають вимоги у межах заявленої суми 34800,36 грн.

Враховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягають: пеня у сумі 26049,94 грн., 36 % річних у сумі 220866,99 грн. та інфляційні втрати у сумі 34800,36 грн., а загалом грошові кошти в сумі 281717,29 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

ТОВ ГРЕЙСАГРО оплачено позов у даній справі судовим збором у сумі 5138,00 грн. (4530+608), згідно платіжного доручення № 286 від 18.12.2020 та № 323 від 19.01.2021, виходячи з суми позову 342511,08 грн.

При цьому суд зазначає, що виходячи з ціни позову позивачу належало сплатити судовий збір у розмірі 5137,64 грн. (342511,08 грн * 1,5 %), решта суми є надмірно сплаченою та може бути повернута за клопотанням позивача.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог) 5137,16 грн. судового збору.

Щодо вимог позивача про стягнення з ПП Д.І.М. грошових коштів на відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги в сумі 4916,66 грн., суд приходить до такого.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України). Витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Позивачем на підтвердження понесення судових витрат у вищевказаній сумі подано суду копії: 1) договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/12/2020 від 17.12.2020, укладеного ТОВ ГРЕЙСАГРО з адвокатом Дорогань О.М., згідно якого адвокат прийняв на себе зобов`язання з надання позивачу правової допомоги; 2)додаткової угоди від 18.01.2021 (до договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/12/2020 від 17.12.2020); 3) акту від 18.12.2020 про надання правничої (правової) допомоги (до договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/12/2020 від 17.12.2020) у відповідності до якого адвокатом надано, а позивачем фактично прийнято послуги з аналізу матеріалів позову, надання консультацій та роз`яснень, підготовки та подання позовної заяви, ? на загальну суму 3583,33 грн., розрахунок якої наведений в акті); 4) акту від 19.01.2021 про надання правничої (правової) допомоги (до договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/12/2020 від 17.12.2020), у відповідності до якого адвокатом надано, а позивачем фактично прийнято послуги з підготування та написання заяви про збільшення розміру позовних вимог ? на загальну суму 1333,33 грн., розрахунок якої наведений в акті); 5) платіжного доручення № 2505 від 04.01.2021 на суму 3583,33 грн., згідно якого ТОВ ГРЕЙСАГРО сплачено адвокату Дорогань О.М. кошти з призначенням платежу за надану правничу (правову) допомогу згідно договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/12/2020 від 17.02.2020р. без ПДВ.6)платіжного доручення № 2534 від 19.01.2021 на суму 1333,33 грн., згідно якого ТОВ ГРЕЙСАГРО сплачено адвокату Дорогань О.М. кошти з призначенням платежу за надану правничу (правову) допомогу згідно договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/12/2020 від 17.12.2020р. без ПДВ..

Таким чином, зважаючи на відсутність відповідного клопотання та заперечень відповідача стосовно розміру заявленої до стягнення суми грошових коштів, з огляду на предмет позову та розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 4916,66 грн. документально доведені, є співмірними з предметом позову, змістом та обсягом наданих послуг.

Разом із тим, враховуючи часткове задоволення позову суд відмічає таке.

Відповідно до положень п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як було зазначено вище, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 4916,17 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи положення ч. 1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди також повинні застосовуватиКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України у рішенні від 18.07.2006 та у справі Трофимчук проти України у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти Українивід 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовує наведених вище висновків.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Д.І.М. (57116, Миколаївська обл., Миколаївський район, с. Михайлівка, вул. Садова, 16, ідентифікаційний код 37969635) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ГРЕЙСАГРО (25015, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Євгена Маланюка, 24, ідентифікаційний код 40897058) грошові кошти у загальній сумі 281 717,29 грн., із яких: 26 049,94 грн. пеня; 220866,99 грн. 36 % річних; 34800,36 грн. інфляційні втрати, а також судовий збір у сумі 5137,16 грн. та грошові кошти в сумі 4916,17 грн. на відшкодування витрат з оплати професійної правничої допомоги.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.03.2021

Суддя Н.О. Семенчук