УХВАЛА

04 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/1345/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - АТ "Дніпропетровськгаз", скаржник, відповідач)

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021

у справі № 904/1345/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі- АТ "НАК "Нафтогаз України, позивач)

до АТ "Дніпропетровськгаз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

про визнання недійсним правочину у вигляді заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2019 за № 490007.2-Сл-20086-12191219

ВСТАНОВИВ:

АТ "Дніпропетровськгаз" 08.02.2021 (згідно з відмітками суду апеляційної інстанції) звернулося до Верховного Суду через Центральний апеляційний господарський суд з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 904/1345/20, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 22.02.2021 справу № 904/1345/20, передано на розгляд колегії суддів: Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

15.02.2021 до Верховного Суду через "СКРИНЮ" надійшли заперечення АТ "НАК "Нафтогаз України" на відкриття касаційного провадження, які зареєстровані Судом 22.02.2021.

Також, 03.03.2021 до Верховного Суду через "СКРИНЮ" від АТ "НАК "Нафтогаз України" надійшли аналогічні за змістом раніше поданим (15.02.2021) заперечення на відкриття касаційного провадження.

У відповідності до вищезазначених заперечень, АТ "НАК "Нафтогаз України" просить Суд відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Дніпропетровськгаз" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 904/1345/20 та визнати дії АТ "Дніпропетровськгаз" з касаційного оскарження ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 904/1345/20 зловживанням процесуальними правами.

Заперечення на відкриття касаційного провадження мотивовані тим, що оскільки касаційне оскарження ухвали апеляційної інстанції про повернення заяви про забезпечення доказів не передбачено статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Крім того, на переконання АТ "НАК "Нафтогаз України", подання касаційної скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню є нічим іншим, як затягування судового процесу та зловживання процесуальними правами.

Дослідивши касаційну скаргу АТ "Дніпропетровськгаз", враховуючи заперечення АТ "НАК "Нафтогаз України" на відкриття касаційного провадження у контексті оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без розгляду з огляду на таке.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021, якою заяву директора з капітального будівництва Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" Бойка Максима Олександровича про забезпечення доказів у справі № 904/1345/19 повернуто заявникові без розгляду.

Судове рішення мотивоване тим, що оскільки заява про забезпечення доказів у справі № 904/1345/20, подана від імені Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" неуповноваженою особою, це є підставою для її повернення заявникові без розгляду на підставі частини четвертої статті 111 ГПК України.

Не погоджуюсь з вказаною ухвалою суду, АТ "Дніпропетровськгаз" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, а тому останнє підлягає скасуванню як незаконне та необґрунтоване.

Згідно з приписами частини першої статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Наведене виключає можливість касаційного перегляду ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 904/1345/20, якою заяву про забезпечення доказів повернуто заявнику без розгляду, оскільки таке судове рішення не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Також Верховний Суд враховує, що статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначається забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пелевін проти України" від 20.05.2010 зазначено, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах. Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, ЄСПЛ, § 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2018 справа "ZUBAC v. CROATIA" (№ 40160/12, ЄСПЛ, § 83) вказано, що застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (MUSHTA v. UKRAINE 8863/06, § 37, ЄСПЛ, від 18 листопада 2010 року).

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Разом з тим, Суд вважає за необхідне зазначити, що АТ "Дніпропетровськгаз" неодноразово зверталося до Верховного суду з касаційними скаргами на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, а саме на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2020 у справі № 904/1345/20 та у даному випадку, на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 904/1345/20.

Відтак, з подальшої процесуальної поведінки та дій АТ "Дніпропетровськгаз" вбачається, що останнє зловживає процесуальними правами з метою затягування судового процесу шляхом подання до Верховного Суду касаційних скарг на судові рішення, які у відповідності до пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом- це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 43 ГПК України).

Процесуальним законом вимагається та забезпечується належна поведінка сторони в господарському суді, що також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

Відтак, подання вдруге до Верховного Суду касаційної скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню є нічим іншим як спробою затягнути розгляд судової справи, внаслідок чого будуть порушені завдання та основні засади господарського судочинства.

Відповідно до частини третьої статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Статтею 131 ГПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це - роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010), і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення названого Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

За таких обставин, подання АТ "Дніпропетровськгаз" касаційної скарги на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 904/1345/20 Суд визнає зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на свідоме, невиправдане затягування судового процесу, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Керуючись статтями 43, 131, 234, 235, 287, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати подання Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" касаційної скарги на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 904/1345/20 зловживанням процесуальними правами.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 904/1345/20 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос