ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" лютого 2021 р. Cправа № 81/10-271(902/1260/20)

Господарський суд Вінницької області у складі

головуючого судді Лабунської Т.І.,

за участю: секретаря судового засідання - Сідлецької Ю.М.,

позивача - арбітражного керуючого Томашука М.С.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Левицького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Спільного підприємства "Дністрове гроно" (24000, вул. Академіка Заболотного, 67, м.Могилів-Подільський, Вінницька обл., код 14362942) в особі Арбітражного керуючого Томашука М.В.

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи № 81/10-271

за заявою: Могилів-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції (вул.Устима Кармелюка, 7/54, м. Могилів-Подільський, Вінницька обл., 24000)

до: Спільного підприємства "Дністрове гроно" (24000, вул. Академіка Заболотного, 67, м.Могилів-Подільський, Вінницька обл., код 14362942)

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №81/10-271 за заявою Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, м. Могилів-Подільський, Вінницька область до Спільного підприємства "Дністрове гроно", м. Могилів-Подільський, Вінницька область про банкрутство.

Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури, ліквідатором є арбітражний керуючий Томашук М.С..

24.12.2020 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 02-02/215 від 23.12.2020 Спільного підприємства "Дністрове гроно" в особі арбітражного керуючого Томашука М.В. до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги арбітражний керуючий (ліквідатор) СП "Дністрове гроно" Томашук М.С. мотивує тим, що в ході здійснення повноважень ліквідатора та розгляду справи йому стало відомо, що за період банкрутства із власності СП "Дністрове гроно" (ТОВ "Дністрове гроно") вибуло майно, яке належало йому на праві приватної власності, а саме нежитлова будівля за адресою ( АДРЕСА_2 .

Позивачем вказано, що нежитлова будівля по АДРЕСА_3 була передана гр. ОСОБА_2 на підставі Ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької обл. від 03.09.2009р. про затвердження мирової угоди в процесі виконання судового наказу про стягнення із ТОВ «Дністрове Гроно» на користь ОСОБА_2 боргу по заробітній платі в сумі 52300,00 грн..

В подальшому апеляційним судом Вінницької обл. було розглянуто апеляційну скаргу Могилів-Подільської ОДПІ та ухвалою апеляційного суду Вінницької обл. від 29.01.2013р. було скасовано Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької обл. від 03.09.2009р. про затвердження мирової угоди по якій було передано у власність гр. ОСОБА_2 нежитлову будівлю по АДРЕСА_3 .

Однак до прийняття вказаної ухвали відповідно до відомостей, що надані Могилів-Подільським БТІ, вказана нежитлова будівля була відчужена і на даний час власником нерухомого майна по АДРЕСА_3 є гр. ОСОБА_1 , а спірна будівля вже є житловою (тобто змінено цільове призначення будівлі та переведено її із нежитлової в житлову).

В зв`язку із скасуванням Ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької обл. від 03.09.2009р. про затвердження мирової угоди по якій було передано у власність гр. ОСОБА_2 нежитлову будівлю по АДРЕСА_3 , вибуття даного майна із власності банкрута є спірним та таким, що здійснено за судовим рішенням яке в подальшому скасовано.

На даний час відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником нерухомого майна по АДРЕСА_3 є гр. ОСОБА_1 .

Таким чином, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що нерухоме майно, належне банкруту - СП "Дністрове гроно" перебуває в чужому незаконному володінні ОСОБА_1 та може бути повернуте законному власнику шляхом пред`явлення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння. А тому, звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами для повернення нерухомого майна СП "Дністрове гроно" та подальшого його включення до ліквідаційної маси банкрута.

Ухвалою суду від 12.01.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 81/10-271(902/1260/20), визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.02.2020.

Вказаною ухвалою, окрім іншого, відстрочено арбітражному керуючому (ліквідатору) СП "Дністрове гроно" Томашуку М.С. сплату судового збору за звернення з позовом до суду до ухвалення судового рішення по даному спору.

Поряд з тим, у визначену судом дату судове засідання не відбулося, у зв`язку із проходженням суддею Лабунської Т.І., на підставі наказу Господарського суду Вінницької області №2-К від 15.01.2021 "Про дистанційне навчання суддів Лабунської Т.І. та Нешик О.С. ", підготовки суддів місцевих господарських судів згідно з календарним планом підготовки суддів для підвищення кваліфікації на 2021 рік з 01 по 05 лютого 2021.

Враховуючи наведене, ухвалою суду від 18.01.2021 підготовче засідання у справі № 81/10-271(902/1260/20) призначено на 10.02.2021.

10.02.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що СП "Дністрове гроно" ніколи не було власником майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 221,1 кв.м. по АДРЕСА_4 . Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 221,1 кв. збудований сім`єю ОСОБА_1 , право власності на який набуто та зареєстровано в установленому законом порядку.

Скасування ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду від 03.09.2009 р. у справі №2-н-256/2008, згідно якої було затверджено мирову угоду між ТОВ «Дністрове гроно» та ОСОБА_2 , ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.01.2013р., жодним чином не стосується предмету позову - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 , будівництво якого було завершено в 2012 р. та належним чином набуто і зареєстровано право власності сім`ї ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2021.

19.02.20241 року в судовому засіданні арбітражний керуючий (ліквідатор) Томашук М.С. підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечили, з підстав та за обставин, наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, надавши належну їм правову оцінку дійшов таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУ з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Так, як зазначено вище, позовні вимоги мотивовано тим, що із власності СП "Дністрове гроно" (ТОВ "Дністрове гроно") вибуло майно, яке належало йому на праві приватної власності, а саме нежитлова будівля по АДРЕСА_3 .

В зв`язку із скасуванням Ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької обл. від 03.09.2009р. про затвердження мирової угоди по якій було передано у власність гр. ОСОБА_2 нежитлову будівлю по АДРЕСА_3 , вибуття даного майна із власності банкрута є спірним та таким, що здійснено за судовим рішенням яке в послідуючому скасовано, а відтак дані обставини дають право на звернення до суду із позовом про витребування даного майна на користь СП «Дністрове гроно» .

На даний час відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником нерухомого майна по АДРЕСА_3 є гр. ОСОБА_1 ..

За цих обставин, на переконання позивача наявні підстави для витребування від кінцевого власника цього майна - гр. ОСОБА_1 .

За змістом ст. ст.316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судовий захист права власності та майнових інтересів власників - осіб, названих у статті 1 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду; визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі №488/5027/14-ц, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі N 6-140цс14, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Стаття 387 ЦК України, передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі N 6-140цс14).

Згідно постанови Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 923/476/17, власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності шляхом витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, згідно з статтею 387 Цивільного кодексу України (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Предметом доказування у справах за такими позовами становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як - то факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володіння відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на вказане майно.

Відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.02.2020 року по справі 922/719/16, під час розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.

Згідно правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2020 року по справі 910/8264/18, право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 03.09.2009р. затверджено мирову угоду між ТОВ "Дністрове гроно" та ОСОБА_2 .

Згідно з умовами мирової угоди боржник - ТОВ "Дністрове гроно" передає, а стягувач - ОСОБА_2 приймає в рахунок погашення боргу за судовим наказом від 12.08.2008 року будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , а саме нежитлові будівлі, які в цілому складаються з будинку-офісу літ. "А", площею 282,2 кв.м., побутове приміщення літ. "Б", площею 38,8 кв.м., складу літ. "В", площею 55,0 кв.м.

Право власності ОСОБА_2 на нерухомість підтверджується свідоцтвом про право власності №69 від 05.03.2010, виданого виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради, витягом №25559168 від 12.03.2010 "Про реєстрацію права власності на нерухоме майно", витягом №25961285 від 26.04.2010 з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

04.05.2010 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу за реєстровим №384, за умовами якого продавець передав у власність покупцеві, а покупець приймає нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради №178 від 24.06.2010 р. ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на реконструкцію нежитлових будівель під індивідуальний житловий будинок на земельній ділянці по

АДРЕСА_4. Будівельний паспорт №30 виготовлено 17.08.2010 р. та затверджено наказом №1 від 27.08.2010.

10.10.2010 ПП Центр експертних послуг «Сервіс-центр» було виготовлено Технічний звіт №173/09 обстеження і оцінка технічного стану будівельних конструкцій будинку для використання його в якості житлового по АДРЕСА_4 .

26.12.2011 було завершено реконструкцію нежитлових будівель під індивідуальний житловий будинок і подано ОСОБА_1 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, яку зареєстровано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області за №ВН 0.

08.02.2012 виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради видано Селезньовій О.О. свідоцтво №3115 про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 на підставі рішення виконавчого комітету від 26.01.2012 р. №39.

17.02.2012р. комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в установленому порядку було зареєстровано право власності на домоволодіння, що підтверджується витягом №33215084 «Про державну реєстрацію прав», номер запису 4947 в книзі 43.

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.01.2013 апеляційну скаргу Могилів-Подільської об`єднаної держаної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби задоволено. Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 вересня 2009 року про визнання мирової угоди в процесі виконання судового наказу скасовано, справу передано на новий розгляд.

Вказане ухвала набрала законної сили 29.01.2013, про що зазначено в самій ухвалі суду.

Позивачем заявлено позовну вимогу про витребування майна на підставі ст. ст.387, 388 ЦК України.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Для застосування ст.ст.387,388 ЦК України необхідною умовою є доведення заявником факту того, що він є власником майна.

Позивач повинен довести не тільки те, що він мав право власності на річ, але і те, що він це право зберіг і в момент розгляду спору по суті.

Разом з тим, ліквідатор не надав належних та допустимих доказів, що після скасування ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 вересня 2009 року, якою було передано нежитлову будівлю гр. ОСОБА_2 , СП "Дністрове гроно" знову зареєструвало у встановленому законом порядку за собою право власності на спірну будівлю за адресою АДРЕСА_4 .

Таким чином позивач не довів факту того, що він є власником спірного майна.

Крім того, СП "Дністрове гроно" ніколи не було власником житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 221.1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , яке просить витребувати позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Дністрове гроно" було власником нежитлових будівельадресою: АДРЕСА_4 , які в цілому складаються з будинку-офісу літ. "А", площею 282,2 кв.м., побутове приміщення літ. "Б", площею 38,8 кв.м., складу літ. "В", площею 55,0 кв.м.

Крім того, скасування ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду від 03.09.2009 р. у справі №2-н-256/2008, згідно якої було затверджено мирову угоду між ТОВ "Дністрове гроно" та ОСОБА_2 , ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.01.2013р., жодним чином не стосується предмету позову - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 , право власності на який було зареєстровано 17.02.2012, що підтверджується витягом № 33215084 "Про державну реєстрацію прав", номер запису 4947 в книзі 43.

З наданих позивачем та відповідачем доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 володіє нерухомим майном, а саме житловим будинком, з надвірнимим будівлями та спорудами загальною площею 221,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 на законних підставах, зазначене не спростовано позивачем.

Враховуючи вищевикладене, правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння не підтверджена жодними обставинами, які входять до предмета доказування у даному спорі (з вимогами віндикаційного позову). Зокрема, позивачем не доведено: факти, що підтверджують його право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, а також наявність майна у незаконному володінні відповідача.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 86 ГПК України, cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову арбітражного керуючого (ліквідатора) СП "Дністрове гроно" Томашука М.С. до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи № 81/10-271 в повному обсязі.

Зважаючи на те, що у задоволенні позову ліквідатора боржника у даній справі відмовлено, судом не вирішується питання про застосування позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог на підставі заявлених відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Також, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Такої правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц.

Також, суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 12.01.2021 у справі № 81/10-271(902/1260/20) відстрочено арбітражному керуючому (ліквідатору) СП "Дністрове гроно" Томашуку М.С. сплату судового збору за звернення з позовом до суду до ухвалення судового рішення по даному спору.

За приписами ч. 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

В силу підпункту 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство визначено спеціальний розмір судового збору - ставка судового збору складає 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже звернення ліквідатора до особи, яка набула майно боржника за наслідком укладення недійсного правочину в процедурі банкрутства, що встановлено судовим рішенням у справі, з позовом про застосування наслідків недійсності правочину є за своєю правовою природою вимогою про спростування майнових дій боржника, а тому така заява підлягає оплаті судовим збором згідно з підпунктом 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 915/441/18 (пункт 29).

Згідно статті 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні.

Отже, згідно вищевказаних приписів законодавства, при поданні до суду ліквідатором боржника позову, Позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 4 204,00 (2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Судом встановлено, що Позивачем не надано суду доказів на підтвердження сплати судового збору у відповідних розмірах за подання до суду заяви після відстрочення ухвалою суду сплати судового у цій справі.

Приписами п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року 7 (чинної на даний час) визначено, якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про покладення судових витрат зі сплати судового збору в загальній сумі 4 204,00 грн на позивача - СП "Дністрове гроно" згідно вимог ст. 129 ГПК України та стягнення відповідних витрат із СП "Дністрове гроно" в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 11, 12, 13, 18, 42, 73, 74,75, 76-79, 86, 123, 129, 210, 232, 233, 236-238, 240-242, 256, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у задоволенні позову арбітражного керуючого (ліквідатора) Спільного підприємства "Дністрове гроно" Томашука М.С. до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

2. Стягнути з Спільного підприємства "Дністрове гроно" (24000, вул. Академіка Заболотного, 67, м. Могилів-Подільський, Вінницька обл., код 14362942) в дохід Державного бюджету України 4 204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири грн.) - судового збору (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Копію рішення суду надіслати на електронну адресу арбітражному керуючому Томашуку М.С - ; @mail.gov.ua; представнику відповідача, адвокату Левицькому О.І. - .

Повне рішення складено 01 березня 2021 р.

Суддя Лабунська Т.І.

віддрук. прим.:

1 - до справи