ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Справа № 903/505/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Приступи Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 р. у справі № 903/505/20 (суддя Вороняк А.С., повний текст рішення складено 27.11.2020 р.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Приступи Сергія Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська бізнес-мережа"

про стягнення 7 806, 99 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Приступа Сергій Володимирович звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська бізнес-мережа" 6 296, 49 грн відшкодування витрат по ремонту орендованого приміщення та 1 510, 50 грн орендної плати за червень 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди від 01.12.2014 р. № 8-15 в частині сплати орендної плати за червень 2020 року та в частині передання позивачу орендованих приміщень в тому ж стані, в якому вони були передані в оренду, внаслідок чого позивач поніс витрати на ремонт приміщення.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 р. у справі № 903/505/20 в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач скористався своїм правом відмовитися від договору оренди на підставі п. 10.2 договору, належним чином попередивши про це орендодавця (за 1 місяць), дійшов висновку, що договір оренди від 01.12.2014 р. № 8-15 розірваний з 14.05.2020 р., тому вимога позивача про стягнення з відповідача орендної плати в сумі 1510,50 грн за червень 2020 року є безпідставною та не обґрунтованою.

Також судом першої інстанції зазначено про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження або спростування того факту, що приміщення знаходиться в не в гіршому стані, у якому воно передавалось орендарю, дійсний стан якого сторонами належним чином не зафіксовано. Зазначені відомості в акті прийому-передачі об`єкта оренди є недостатньо інформативними, не дають змоги оцінити в повному обсязі стан приміщення та можливості порівняння стану приміщення на час його повернення з оренди з тим станом, в якому воно передавалось відповідачу, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості витрат по ремонту приміщення є необґрунтованою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Приступа Сергій Володимирович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задоволити; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій та витрати на правову допомогу адвоката.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідно до пункту 8.1. договору, орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення, що орендується, за 2 дні до закінчення терміну оренди з актом прийому-здачі, звільнив відповідача від обов`язку виконати дане договірне зобов`язання.

Скаржник вказує, що дійсно згідно п. 10.2 договору, орендар має право відмовитися від даного договору, попередивши про це орендодавця письмово за 1 місяць, однак цей пункт не звільняє орендаря від передачі орендодавцю приміщення, що орендується, за 2 дні до закінчення терміну оренди з актом прийому-здачі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до позивача з листом про складання акту прийому-здачі коли справа перебувала в суді, а не за 2 дні до закінчення терміну оренди, як це передбачено договором оренди.

Суд першої інстанції при винесення рішення виходив не з наданих позивачем доказів, а з припущення, що у зв`язку із проведенням ремонту орендар не міг використовувати приміщення у період, за який просить стягнути орендну плату позивач, що також не базується на нормах договору та нормах матеріального права.

Як вбачається з рішення суду в ньому відсутні посилання на норми матеріального права, якими було зобов`язано орендодавця складати акти прийому-передачі, або ж здійснювати фотографування таким чином, щоб у разі виникнення спору суд міг встановити характер здійснених орендодавцем ушкоджень. З врахування умов договору оренди є очевидним, що оскільки судом першої інстанції встановлено, що акт прийому-здачі не складався, то у справі відсутні докази, що стан приміщення залишився таким яким воно було на час передачі в оренду.

Також суд першої інстанції при винесенні рішення виходив не з наданих позивачем доказів, а з припущення, що неможливо визначити необхідність проведення ремонтних робіт, а докази які надано позивачем не характеризують стан приміщень на час передачі приміщень в оренду і після.

Скаржник вказує, що на підтвердження погіршення стану приміщень позивачем в якості доказу подано акт прийому-передачі приміщень в оренду, світлини стану приміщення по завершенню оренди, залишеного орендодавцем. Обсяг ушкоджень доведено у дефектному акті офісного приміщення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.01.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено сторонам строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив; роз`яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дана ухвала суду направлена на адреси сторін 06.01.2021 р. та отримана позивачем - 20.01.2021 р., а відповідачем - 14.01.2021 р., що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинська бізнес-мережа" правом, передбаченим ст. 263 ГПК України не скористалося, відзиву на апеляційну скаргу до суду не подало.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Приступи Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 р. у справі № 903/505/20 без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.12.2014 р. між Фізичною особою-підприємцем Приступою Сергієм Володимировичем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинська бізнес-мережа" (орендар) було укладено договір оренди № 8-15 (а. с. 7-8).

Згідно п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає, відповідно до умов даного договору, в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно, склад та характеристики якого встановлені розділом 3 даного договору, яке є власністю орендодавця та розташоване за адресою: м. Луцьк, вул. Глушець, 49 на 5 поверсі.

Відповідно до п. 1.4 договору при вселенні орендаря в орендоване приміщення до договору можуть надаватися фотографії, на яких відображено стан об`єкту оренди.

Пунктом 2.1 договору приміщення, що орендується, надається орендарю для розміщення ділового офісу.

Згідно п. 3.1 договору об`єктом оренди за даним договором є приміщення 5-го поверху будівлі, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Глушець, 49, а саме: офісне приміщення 15,9 м. кв., номер кімнати 6, яка складає приміщення, що орендується; супутні площі та приміщення: туалет, коридор, хол, основний та запасний пожежні виходи; супутнє обладнання та товарно-матеріальні цінності (згідно додатку).

Відповідно до п. 3.2 договору стан приміщення, що орендується, на момент передачі в оренду придатний для використання за п. 2.1 цього договору.

Пунктами 4.1, 4.2 договору передбачено, що приміщення, які орендуються, повинні бути передані орендарю протягом 2 днів з моменту укладення даного договору. Передача приміщення та майна, що орендується, здійснюється за актом здачі-приймання, підписання якого свідчить про фактичну передачу такого в оренду.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 договору орендна плата за користування об`єктом оренди встановлюється в розмірі 50 грн за 1 кв. м. площі офісних приміщень. Сума страхового платежу, яка визначається сторонами , виходячи із суми коштів, необхідних для проведення ремонту орендованого приміщення (фарбування чи лакування стін та підлоги), який в подальшому використовується або для проведення ремонту в орендованому приміщенні або зараховується за останній місяць орендної плати або повертається орендарю становить 795 грн., який орендар протягом 5-ти днів з моменту підписання договору повинен оплатити.

Згідно п. 5.3 договору орендну плату орендар проводить попередньо на наступний місяць дії договору до 25 числа місяця, що передує оренді.

Відповідно до п. 8.1 договору орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення, що орендується, за 2 дні до закінчення терміну оренди за актом прийому-здачі.

Пунктом 8.4 договору приміщення та майно, що орендується повинні бути передані орендодавцю у такому ж стані, в якому вони були передані в оренду з урахуванням нормального зносу.

Відповідно до п. 10.1 договору, даний договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами акту приймання-передачі та діє до 31.12.2015 р. та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

На виконання умов договору оренди від 01.12.2014 р. № 8-15 сторонами було підписано акт приймання-передачі до договору, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв орендоване майно. В даному акті зазначено, що позивач передав відповідачу приміщення кімнати № 6 5-го поверху, загальною площею 15, 9 кв. м., кондиціонер з пультом в кількості 1 шт., світильник (опис) в кількості 0 шт., лампи освітлення 2 (економ) шт., розетки в кількості 3 шт., вимикачі в кількості 1 шт., дверні замки з ключами в кількості 1 шт., меблі та інше (опис, кількість). Стан приміщення, що орендується на момент передачі в оренду: стеля армстронг, стіни фарбовані, підлога-паркет, та інше - жалюзі на вікнах (а. с. 9).

Повідомленням № 02 від 13.04.2020 р. відповідач повідомив позивача про розірвання договору оренди № 8-15 від 01.12.2014 р. з 08.05.2020 р. Дане повідомлення отримане позивачем 13.04.2020 р., що підтверджується відміткою про отримання (а. с. 62).

Листом №5 від 10.08.2020 р. відповідач повідомив позивача, що 14.05.2020 р. орендоване приміщення було звільнено, сплачено в повному обсязі орендну плату, а також комунальні платежі, а також суму страхового платежу згідно п. 5.2 договору. Відповідач просив позивача підписати акт приймання-передачі орендованого майна та один примірник належним чином передати (надіслати) на адресу товариства (а. с. 60-61).

Позивачем додано до матеріалів справи копію дефектного акту офісного приміщення № 6 від 15.05.2020 р. (а. с. 11), копії договорів підряду № 003 від 22.05.2020 р., № 004 від 22.05.2020 р., № 005 від 22.05.2020 р., копії актів виконаних ремонтних робіт по відновленню стану офісного приміщення (каб. № 6) від 01.06.2020 р., копію договору про надання послуг № 2 від 22.05.2020 р. (а. с. 12-26), копії фіскальних чеків (а. с. 27-31) та фотоматеріали (а. с. 10).

Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача витрат по ремонту орендованого приміщення та орендної плати у зв`язку із неналежним виконанням умов договору оренди від 01.12.2014 № 8-15.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що згідно із загальними положеннями про зобов`язання останні мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України).

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини найму, до яких застосовуються положення про договір найму.

Згідно ст.ст. 759, 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст.ст. 765, 767, 776 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як встановлено апеляційним судом, повідомленням № 02 від 13.04.2020 р., відповідач повідомив позивача про розірвання договору оренди № 8-15 від 01.12.2014 р. з 08.05.2020 р.

В свою чергу, листом № 5 від 10.08.2020 р. відповідач повідомив позивача, що 14.05.2020 р. орендоване приміщення було звільнено, сплачено в повному обсязі орендну плату, а також комунальні платежі, а також суму страхового платежу. В даному листі просив позивача підписати акт приймання-передачі орендованого майна та один примірник передати (надіслати) на адресу товариства.

Матеріалами справи підтверджується вручення позивачу повідомлення № 02 від 13.04.2020 р. та листа № 5 від 10.08.2020 р.

З врахуванням того, що відповідач скористався своїм правом відмовитися від договору оренди відповідно до п. 10.2 договору та попередив про це орендодавця (за 1 місяць), тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір оренди № 8-15 від 01.12.2014 р. є розірваним з 14.05.2020 р.

В свою чергу, судова колегія зазначає, що розділом 8 договору сторони узгодили порядок повернення приміщення та майна, що орендується. Пунктами 8.1-8.4 договору передбачено, що орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення, що орендується за 2 (два) дні до закінчення оренди за актом прийому-передачі. Протягом терміну, вказаному в п. 8.1 даного договору, орендар зобов`язаний залишити приміщення, що орендується та підготувати його до передачі орендодавцю. У момент підписання акту приймання-здачі орендар передає орендодавцю ключі від приміщення, що орендується. Приміщення та майно, що орендується повинні бути передані орендодавцю у тому ж стані в якому вони були передані в оренду з урахуванням нормального зносу.

Із наявних в матеріалах справи доказів не вбачається дотримання орендарем (відповідачем) узгодженого розділом 8 договору оренди порядку повернення орендованого приміщення.

Однак, матеріалами справи підтверджується, що 15.05.2020 р. позивачем проведений огляд офісного приміщення № 6 та складений дефектний акт стану даного приміщення, а вже 22.05.2020 р. укладені договори підряду на виконання ремонтних робіт у даному приміщення. В свою чергу 01.06.2020 р. датовані акти виконаних ремонтних робіт.

Тобто обставинами у справі підтверджується те, що відповідач не користувався орендованим приміщенням з 15.05.2020 р., з даного часу орендоване майно знаходилося у розпорядженні орендодавця.

Отже, враховуючи те, що фактичні обставини у справі свідчать, що договір оренди № 8-15 від 01.12.2014 р. є розірваним з 14.05.2020 р., відповідач фактично не користувався орендованим приміщенням у червні 2020 р., тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати в сумі 1 510, 50 грн за червень 2020 р.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на відновлювальний ремонт в розмірі 6 296, 49 грн, колегія суддів погоджується з рішенням місцевого суду про відмову в їх задоволенні, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Аналогічне регулювання орендних правовідносин встановлено ч. 4 ст. 285 ГК України, яка передбачає, що орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна лише у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Пунктом п. 8.4 договору сторони передбачили, що приміщення та майно, що орендуються, повинні бути передані орендодавцю у тому ж стані, в якому були передані в оренду з урахуванням нормального зносу.

Тобто в даному спорі обов`язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв`язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується.

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не передав орендовані приміщення у тому ж стані, в якому вони були передані в оренду, що підтверджується фотокопіями (а. с. 10), дефектним актом офісного приміщення № 6 від 15.05.2020 р. (а. с. 11). А також стверджує, що орендар відмовився сплачувати компенсацію вартості ремонту.

Колегія суддів вказує, що згідно акту приймання-передачі до договору оренди № 8/15 від 01.12.2014 р. позивач передав, а відповідач прийняв приміщення кімнати № 6 5-го поверху, загальною площею 15,9 кв. м., кондиціонер з пультом в кількості 1 шт., світильник (опис) в кількості 0 шт., лампи освітлення 2 (економ) шт., розетки в кількості 3 шт., вимикачі в кількості 1 шт., дверні замки з ключами в кількості 1 шт., меблі та інше (опис, кількість). Стан приміщення, що орендується на момент передачі в оренду: стеля армстронг, стіни фарбовані, підлога-паркет, та інше - жалюзі на вікнах.

Зазначення в акті прийому-передачі об`єкта оренди про те, що "стан приміщення, що орендується на момент передачі в оренду: стеля армстронг, стіни фарбовані, підлога-паркет, та інше - жалюзі на вікнах" має невизначений характер та не характеризує його стан, тощо.

Тобто зазначені відомості є недостатніми, такими, що не дають змоги оцінити в повному обсязі стан приміщення та можливості порівняння стану приміщення на час його повернення з оренди з тим станом, в якому воно передавалось в оренду відповідачу.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження або спростування того факту, що приміщення знаходиться в не в гіршому стані, в якому воно передавалось орендарю, дійсний стан якого сторонами належним чином не зафіксовано.

В свою чергу, із фотокопій (а. с. 10) та дефектного акту від 15.05.2020 р., суд апеляційної інстанції не може визначити (порівняти) стан звільненого приміщення із тим станом, в якому воно передавалось в оренду відповідачу 01.12.2014 р.

Колегія суддів зазначає, що дефектний акт від 15.05.2020 р. не підписаний уповноваженою особою відповідача, а його зміст не містить інформації про те, чи необхідність у проведенні ремонтних робіт є наслідком нормального зносу орендованого приміщення, чи це погіршення, які сталися з вини відповідача.

Позивачем не доведено суду того факту, що ремонтні роботи орендованого приміщення були проведенні позивачем саме у зв`язку з погіршенням об`єкта оренди з вини відповідача. З наявних доказів, які містять перелік і об`єм робіт вбачається, що вони проводились як відновлювальні, що були необхідні внаслідок нормального зносу об`єкту оренди та за які в силу ч. 3 ст. 779 ЦК України орендар відповідальності не несе.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 6 296, 49 грн витрат по ремонту приміщення.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 р. у справі № 903/505/20 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Приступи Сергія Володимировича - без задоволення.

Судові витрати покладаються на скаржника згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Приступи Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 р. у справі № 903/505/20 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.