УХВАЛА

01 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 905/1623/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 (судді: Гетьман Р. А. - головуючий, Дучал Н. М., Склярук О. І.) і додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 (судді Курило Г. Є.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Всебуд 4"

до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

про стягнення 127 271,59 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 905/1623/20 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - ПрАТ "МК "Азовсталь") на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 і додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 в порядку письмового провадження.

2. Під час вивчення матеріалів касаційної скарги колегія суддів установила, що додатковим рішенням Господарського суду Донецької області від 15.10.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2020, відмовлено у задоволенні клопотання ПрАТ "МК "Азовсталь" про стягнення судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що аналіз статей 129-130 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити із положень частини 5 статті 130 зазначеного Кодексу, за змістом якої в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

Однак, відповідач не надав доказів на підтвердження своїх позиції щодо необґрунтованих дій з боку позивача, а саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача, що свідчить про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з позивача понесених витрат у справі.

3. Підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги обґрунтував посиланням на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, акцентуючи увагу на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України щодо компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи у подібних правовідносинах при залишенні позову без розгляду у випадку наявності між сторонами третейської угоди.

При цьому, ПрАТ "МК "Азовсталь", оскаржуючи додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, посилався на пункт "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наголошував на виняткове значення справи № 905/1623/20 для відповідача.

4. За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження (пункт 6.12 постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 18/1544-10 (провадження № 12-127гс18).

5. Як свідчать матеріали справи, додатковим рішенням Господарського суду Донецької області від 15.10.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2020, відмовлено у задоволенні заяви ПрАТ "МК "Азовсталь" про стягнення судових витрат.

ПрАТ "МК "Азовсталь" подало касаційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2020, з посиланням на пункт "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наголошуючи на виняткове значення справи № 905/1623/20 для нього.

6. За змістом пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 255 зазначеного Кодексу окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення.

Статтею 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено право касаційного оскарження та встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 18/1544-10 (провадження № 12-127гс18) зазначено, що право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом пункту 2 частини 3 статті 287 зазначеного Кодексу не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Водночас, як вже зазначалося, відповідно до частин и 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Разом з цим, Верховний Суд, зокрема, у постановах від 01.07.2020 у справі № 920/810/19, від 30.07.2020 у справі № 910/23450/17, від 07.08.2020 у справі № 904/4226/19,в ід 27.11.2020 у справі № 910/3094/20, від 01.12.2020 у справі № 910/3098/250, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі статті 293 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із поданням касаційної скарги на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, а саме додаткову постанову суду апеляційної інстанції щодо розподілу судових витрат.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 920/810/19 зазначено, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

7. За змістом частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

8. З урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України, для вирішення питання щодо наявності, чи навпаки, підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 01.07.2020 у справі № 920/810/19, від 30.07.2020 у справі № 910/23450/17, від 07.08.2020 у справі № 904/4226/19,в ід 27.11.2020 у справі № 910/3094/20, від 01.12.2020 у справі № 910/3098/250 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме положень статті 244, частини 3 статті 287 та статті 293 Господарського процесуального кодексу України щодо касаційного оскарження судових рішень (додаткового рішення, додаткової постанови, ухвали суду апеляційної інстанції про відмову в ухваленні додаткової постанови стосовно розподілу судових витрат у справі) у малозначних справах, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передання справи № 905/1623/20 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 905/1623/20 разом із касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 і додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак