ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"03" березня 2021 р. м ХарківСправа № 922/631/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

розглянувши матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", місто Харків,

до відповідачів:

першого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фенікс-Капітал", місто Харків,

другого відповідача - Акціонерного товариства "Акціонерний банк "РадаБанк", місто Дніпро,

про визнання договору відступлення права вимоги (цесії) недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фенікс-Капітал" та Акціонерного товариства "Акціонерний банк "РадаБанк", про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-С1 від 26 червня 2020 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачу за таких підстав.

Відповідно до частин 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального України. Згідно з частиною 5 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Разом з тим, суд зазначає, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником. У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в сумі свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Частинами 1 та 3 статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє (частина 1 статті 240 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень статей 248, 249 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Таким чином, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складових представництва, а саме факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та обсяг таких повноважень, зокрема право на звернення з відповідним процесуальним документом до суду у конкретний момент часу.

Частиною 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

При цьому, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України).

Одночасно, відповідно до статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Судом встановлено, що позовну заяву підписано А.А. Кузнецовою, яка є адвокатом, що підтверджується моніторингом Єдиного реєстру адвокатів за посиланням https://erau.unba.org.ua/profile/78167. За умови частини 5 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника. При цьому підписання та/або подання письмової заяви, клопотання чи заперечення є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 58 ГПК України). Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (частина 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України). Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року по справі № 202/5348/18 провадження № 61-10212ск19.

Втім, до матеріалів позовної заяви не додано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у А.А. Кузнецової, станом на момент підписання позовної заяви, повноважень діяти від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" відповідно до вимог статті 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

Також, частиною 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»). Статтею 2 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В даному випадку, позивачем заявлено одну вимогу немайнову характеру, що, зобов`язує останнього, з урахуванням процентних ставок, які передбачені у Закону України "Про судовий збір" та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який передбачений у Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", представити до позовної зави документ, який підтверджує сплату судового збору у сумі 2 270,00 грн.

Однак, позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, клопотань про відстрочення або розстрочення сплати судового збору матеріали позовної зави також не містять, як не містять і документів, які підтверджували підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Крім того, приписами пунктом 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів. У відповідності до частини 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасниками справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Комплексний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що частиною 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок позивача до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення з метою забезпечення їх права ознайомитись з такою позовною заявою та всіма додатками, яка додані позивачем до даної заяви по суті справи. І саме вимоги процесуального законодавства зобов`язують суд, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, з`ясувати питання обізнаності відповідача із відповідним позовом через встановлення наявності в матеріалах позовної заяви документів, які підтверджують відправлення позивачем копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з пунктом 61 Правил поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Отже, належним та допустимим доказом надсилання іншим учасникам справи копії позовної заяви з доданими до неї документами може вважатися розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) з надіслання адресату листа з описом вкладення або докази на підтвердження особистого отримання відповідачем копії позовної заяви (як-то підпис відповідача на першому аркуші копії позовної заяви, відтиск печатки канцелярії підприємства-відповідача).

Однак, позивачем в порушення вище вказаних норм процесуального законодавства, не скеровано до матеріалів позовної заяви доказів надсилання відповідачам її копії разом із копіями доданих до неї документів, що є грубим порушенням частини 1 статті 172 ГПК України, яка не містить жодних виключень із загального правила.

Крім того, пункт 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За частиною 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про витребування доказів (частина 3 вказаної статті).

Зазначаючи про факт знаходження оригіналу договору про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-С1 від 26 червня 2020 року, який є предметом даної справи, оскільки вимога позивача спрямована на визнання вказаного договору недійсним, у першого відповідача, позивач жодним чином не скористався процесуальними правами, направленими на формування доказової частини позову, як-то передбачено у частині 3 статті 164 Господарського процесуального кодексу України. Враховуючи, що позивачем до позовної заяви не додано повного пакету документів, які закладені в основу звернення із позовом до органу правосуддя, суд не може в повній мірі з`ясувати всі обставини, на які посилається позивач.

Тобто, документальна підстава позову відсутня, будь-яких клопотань щодо даного доказу позивачем не заявлено, що є порушенням імперативних вимог щодо змісту позовної заяви, а саме норми статті 162 у сукупності із статтею 164 Господарського процесуального кодексу України.

В світлі викладеного, враховуючи перелічені недоліки позовної заяви, суд рахує, що подана позивачем позовна заява не відповідає імперативним вимогам статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України щодо форми та змісту заяви по суті справи (позовна заява).

Якщо подана позовна заява не відповідає приписами статті 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду (частина 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

З метою усунення вище вказаних недоліків позовної заяви, позивачу необхідно надати суду довіреність або інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача; документи на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджували підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів; обгрунтування щодо доказів на підтвердження обставини справи або клопотання про витребування.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 3 статі 174 Господарського процесуального кодексу України позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Залишити позовну Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду:

довіреність або інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача;

документи на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджували підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів;

обгрунтування щодо доказів на підтвердження обставини справи або клопотання про витребування.

Попередити позивача, що відповідно до частини 4 статті 174 ГПК України, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу підписано 03 березня 2021 року.

Суддя Н.В. Калініченко

№ 922/631/21