ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.02.2021 м. Харків Справа № 905/1500/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Гулевич В.В.,

розглянувши справу №905/1500/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс»

до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська»

про зобов`язання передати вугільний концентрат,

за участю представників:

від позивача: Кірячок І.О., адвокат (у режимі відеоконференції)

від відповідача: Дорофієнко В.В., адвокат

Суть спору: ТОВ «Шахтарськтранс» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ДП «ВК «Краснолиманська» про визнання за ТОВ «Шахтарськтранс» права власності на вугільний концентрат (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т за договором № 10/11-2 від 01.11.2017р., укладеним між ТОВ «Шахтарськтранс» та ДП «ВК «Краснолиманська»; зобов`язання ДП «ВК «Краснолиманська» припинити дії, що порушують право власності ТОВ «Шахтарськтранс» на вугільний концентрат (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т за договором № 10/11-2 від 01.11.2017р., укладеним між ТОВ «Шахтарськтранс» та ДП «ВК «Краснолиманська»; зобов`язання ДП «ВК «Краснолиманська» надати доступ ТОВ «Шахтарськтранс» до вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т за договором № 10/11-2 від 01.11.2017р., укладеним між ТОВ «Шахтарськтранс» та ДП «ВК «Краснолиманська».

Під час розгляду справи позивачем подано до суду заяву за вх. № 04-18/5829 від 16.11.2020р. про зміну предмету позову (із врахуванням письмових пояснень позивача за вх. № 04-18/5968 від 23.11.2020р.), згідно з якою останній просить суд зобов`язати ДП «ВК «Краснолиманська» передати ТОВ «Шахтарськтранс» вугільний концентрат (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т за договором № 10/11-2 від 01.11.2017р., укладеним між ТОВ «Шахтарськтранс» та ДП «ВК «Краснолиманська».

Вказана заява позивача за вх. № 04-18/5829 від 16.11.2020р. про зміну предмету позову (з урахуванням письмових пояснень позивача за вх. № 04-18/5968 від 23.11.2020р.) прийнята судом до розгляду у підготовчому засіданні 23.11.2020р., про що постановлено ухвалу в протокольній формі.

При цьому, при прийнятті до розгляду вказаної заяви позивача суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені, зокрема, у ст. 16 ЦК України, ст.20 ГК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

При цьому, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас, і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічні висновки щодо застосування ч. 3 ст.46 ГПК України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019р. у справі № 924/1473/15, постанові Верховного Суду від 15.10.2020р. у справі № 922/2575/19.

Спірні правовідносини виникли із договору № 10/11-2 від 01.11.2017р., яким на відповідача покладено зобов`язання щодо переробки (збагачення) переданого позивачем вугілля, та передання йому вугільного концентрату, який отриманий в результаті такої переробки (збагачення) та є власністю позивача. Про такі обставини зазначено як у позовній заяві, так і у заяві про зміну предмету позову.

Також, у позовній заяві зазначено про обставини наявності залишку вугільного концентрату (марка Г(Г2) 0-100) у кількості 17 100т, отриманого в результаті переробки (збагачення) відповідачем вугілля, до вивезення якого не допущено позивача та щодо якого відповідачем вчиняються дії по відчуженню третій особі, чим порушується право власності позивача на такий вугільний концентрат. Ці обставини залишились незмінними і у заяві про зміну предмету позову.

Тобто, у даному випадку, позивачем змінено виключно предмет позову шляхом заміни трьох позовних вимог однією іншою, та не змінено підстави позову, оскільки зміна нормативно-правової кваліфікації обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, шляхом зміни норм законодавства про право власності на норми зобов`язального права, а також доповнення (конкретизація/уточнення) його обставинами щодо порушення відповідачем зобов`язання за договором в частині передання вугільного концентрату, що логічно випливає із зазначених у позові обставин та стосується предмету спору (як первісного, так і зміненого), не вважається зміною підстав позову з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду.

У відзиві на позов (з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову) за вх. № 23231/20 від 07.12.2020р. відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки зобов`язання відповідача передати позивачу вугільний концентрат (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т передбачене пп. 6.3.1 п. 6.3 договору № 10/11-2 від 01.11.2017р., який є обов`язковим для сторін в силу ст. 629 ЦК України та дублює його. Також відповідач зазначає, що задоволення заявленої позивачем позовної вимоги не призведе до поновлення його порушеного права з огляду на те, що така вимога не може бути виконана у примусовому порядку через фактичну відсутність вугільного концентрату у відповідача. Окрім того, відповідач посилається на не доведення позивачем того, що ним відправлено у залізничних вагонах на адресу третьої особи вугільний концентрат, який належить саме позивачу.

У відповіді на відзив за вх. № 6418/599 від 17.01.2021р. позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, з посиланням на те, що відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань за договором № 10/11-2 від 01.11.2017р. щодо передачі позивачу збагаченого вугілля.

Клопотання відповідача за вх. № 22125/20 від 23.11.2020р. про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (за відсутністю предмету спору) відхилено судом у підготовчому засіданні 23.11.2020р., про що постановлено ухвалу в протокольній формі.

При цьому, при вирішенні питання щодо відхилення вказаного клопотання відповідача суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Тобто, закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України можливе у випадку припинення існування предмета спору в процесі розгляду справи і якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, проте відповідачем не надано до суду жодних доказів передачі позивачу спірного вугільного концентрату, що є предметом розгляду даної справи.

Одночасна зміна позивачем у заяві за вх. № 04-18/5829 від 16.11.2020р. предмету і підстав позову, про що також зазначив відповідач, могла бути підставою для відмови у прийнятті такої заяви до розгляду та продовження судового розгляду за первісними позовними вимогами, а не для закриття провадження у справі в порядку п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Поряд з цим, такі посилання відповідача визнано помилковими з огляду на зазначені вище висновки, якими керувався суд при прийнятті заяви позивача за вх. № 04-18/5829 від 16.11.2020р. про зміну предмету позову (з урахуванням письмових пояснень за вх. № 04-18/5968 від 23.11.2020р.) до розгляду.

Клопотання позивача за вх. № 04-18/5219 від 26.10.2020р. про залучення третьої особи без самостійних вимог - ТОВ «Краснолиманське» залишено судом без розгляду через не підтримання його позивачем, про що у підготовчому засіданні 07.12.2020р. постановлено ухвалу в протокольній формі.

Справа розглядалась за правилами загального позовного провадження. У підготовчому засіданні 27.01.2021р. господарським судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті та визначено дату і час проведення двох судових засідань щодо розгляду справи по суті: 11.02.2021р. о 15:30 год. та 23.02.2021р. о 14:00 год. в порядку п. 18 ч. 2 ст. 182 ГПК України зважаючи на складність справи.

У судовому засіданні, яке відбулось 11.02.2021р. за участю представників сторін, господарським судом оголошено перерву та з огляду на перебування судді Ніколаєвої Л.В. у відпустці за сімейними обставинами з 23.02.2021р. по 26.02.2021р., за згодою обох сторін, визначено інші дату та час другого судового засідання щодо розгляду справи по суті: 15.02.2021р. о 10:00 год.

Представник позивача у судових засіданнях щодо розгляду справи по суті 11.02.2021р. та 15.02.2021р. підтримав позов та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях щодо розгляду справи по суті 11.02.2021р. та 15.02.2021р. заперечив проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 15.02.2021р. за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, господарським судом встановлено:

01.11.2017р. між ДП «ВК «Краснолиманська» (виконавець, відповідач) та ТОВ «Шахтарськтранс» (замовник, позивач) укладено договір № 10/11-2.

За цим договором замовник зобов`язується передати на переробку (збагачення) рядове вугілля (далі вугілля) виконавцю та сплачує послуги по збагаченню вугілля, а виконавець зобов`язується провести збагачення вугілля та передати збагачене вугілля замовнику в строки та на умовах, визначених даним договором та/або додатками до нього. Кількість, найменування, марочний склад, якісні показники рядового вугілля/вугільного концентрату, ціна переробки 1 тони рядового вугілля та інші відомості, необхідні для виконання даного договору, вказуються сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. Вугілля, що надається виконавцю на переробку за цим договором і отриманий в результаті переробки (збагачення) концентрат, є власністю замовника (п. п. 1.1 - 1.3 договору).

Замовник передає вугілля в кількості, що визначається на підставі специфікацій на рядове вугілля, які підписуються сторонами та є невід`ємною частиною цього договору. Зміна об`єму переданого вугілля відображається в специфікаціях та вважається дійсною за умови її підписання обома сторонами. Вугілля за цим договором передається замовником для збагачення виконавцю щодобово партіями. Під партією розуміється кількість вугілля переданого для збагачення замовником за одним посвідченням якості. Замовник передає вугілля з якісними показниками, узгодженими сторонами у додатках - специфікаціях на рядове вугілля до цього договору. Якість вугілля визначається відповідно даних, визначених в лабораторії ДП «ВК «Краснолиманська». Сторони погодили, що якісні показники рядового вугілля визначаються лабораторією виконавця шляхом відбору проб, їх підготовкою до лабораторних досліджень та проведенням лабораторних досліджень ДП «ВК «Краснолиманська». Датою передачі вугілля виконавцю є дата, зазначена в акті приймання передачі вугілля. Передача рядового вугілля для переробки (збагачення) відбувається на території підприємства виконавця. Вугілля передається виконавцю на переробку після зважування його на вагах «ЕрМак, встановлених на галереї, поз.1007. В подальшому, вугілля транспортується до драбарки та грохоту ДП «ВК «Краснолиманська», після чого перевантажується на стрічкових конвеєр, поз. 1046 та слідує у дробильно акумулюючі бункера 1,2 та 3 виконавця. Витрати, пов`язані із транспортуванням вугілля, несе замовник (п. п. 2.1 - 2.7 договору).

Приймання виконавцем рядового вугілля для збагачення за кількістю проводиться за фактичними значеннями показників кількості рядового вугілля на підставі актів приймання передавання, затверджених сторонами та укладених на підставі щодобових первинних документів: форм УПД - 28, УПД 41, а також щомісячних первинних документів: УПД 21, актів маркшейдерських замірів, іншої геолого маркшейдерської документації, документації ВТК (п. 3.2 договору).

Виконавець передає замовнику отриманий в результаті збагачення концентрат на станцію Родинська Донецької залізниці. Замовник надає виконавцю реквізити відвантаження концентрату на наступний місяць з обов`язковим зазначенням платника залізничного тарифу і кількості концентрату, що має бути відвантажено, та графіку відвантаження. У разі ненадання замовником графіку відвантаження, виконавець має право рівномірно розподілити відвантаження концентрату замовника. У випадку зміни реквізитів відвантаження концентрату замовник зобов`язаний письмово повідомити виконавця за 3 дні до початку відвантаження концентрату. Замовник відповідає за правильність зазначених їм реквізитів одержувачів концентрату. Перевезення концентрату від станції відвантаження (станція Родинська) до станції призначення забезпечує замовник. Датою відвантаження концентрату розуміється дата, зазначена в графі 56 залізничної накладної, яка свідчить про приймання вантажу до перевезення (п. п. 4.1 4.3, 4.5, 4.8 договору).

Приймання вугілля за цим договором здійснюється сторонами спільно в місці надходження на території та на обладнанні вантажоотримувача (ТЕС вантажоотримувача) (п. 5.1 договору).

Обов`язки виконавця за даним договором з питання поставки концентрату вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту звірки зі споживачем (вантажоотримувачем) концентрату (п. 5.6 договору).

Сторони погодили наступний документообіг по оформленню рядового вугілля/вугільного концентрату за договором: виконавець надає замовнику не пізніше 25-ого числа місяця, що передує звітному, наступні документи: рахунок фактуру, акти звіряння рядового вугілля, яке надійшло до виконавця, акти розрахунку виходу концентрату, його кількості та якості, акт відвантаженого концентрату, його вартість у відповідності до актів звіряння по кількості і якості у вантажоотримувача; листи про власність концентрату, копії залізничних накладних, завірених вантажовідправником, посвідчення якості (оригінал), акт прийому передачі наданих послуг. Замовник зобов`язаний підписати та повернути документи виконавцю до 10 числа місяця, наступного за звітним (пп. 5.9.1, 5.9.2 п. 5.9 договору).

Виконавець зобов`язується передати виконавцеві на переробку рядове вугілля на умовах, визначених договором, специфікаціями до договору та іншими супровідними документами, що будуть укладатися між сторонами для належного виконання даного договору, проводити на умовах договору оплату робіт виконавця по переробці рядового вугілля за ціною, визначеною сторонами у специфікаціях до даного договору (пп. 6.1.1, 6.1.2 п. 6.1 договору).

Виконавець зобов`язується прийняти на переробку рядове вугілля та на умовах договору передати замовнику вугільний концентрат (збагачене вугілля), вироблений з цього рядового вугілля; протягом трьох днів з моменту надходження рядового вугілля відвантажити за наданими замовником реквізитами вугільний концентрат, вироблений з цього рядового вугілля; по письмовій заявці замовника здійснювати планування перевезень та рівномірне його відвантаження; щодня передавати замовникові електронною поштою оперативну інформацію про переробку рядового вугілля і відвантаження вугільного концентрату; скласти, підписати та завірити своєю печаткою відповідні акти приймання передачі вугільного концентрату, які складаються на основі підписаних з вантажоотримувачем актів звіряння по кількості та якості збагаченого вугілля та надати замовнику для підписання; протягом 3 діб після відвантаження вугільного концентрату передати замовникові відвантажувальні документи: відвантажувальну відомість (оригінал) - 1 екз., залізничну квитанцію про приймання до перевезення вантажу 1 екз., посвідчення якості (оригінал) 2 екз., лист про власність (оригінал) 1 екз. (пп. 6.3.1, 6.3.3 -6.3.5, 6.3.16, 6.3.19 п. 6.3 договору).

Розрахунок виходу концентрату в натуральному вигляді за поточний місяць проводиться по наступній формулі:

Yк = (Аотх -Ару) х (100 Yпот) х 100 -Wру, де

Аотх-Ак 100-Wк

Yк вихід концентрату,%

Аотх зола відходів збагачення,%

Ару зола рядового вугілля,%

Ак зола концентрату,%

Wк волога концентрату,%

Wру волога рядового вугілля,%

Yпот вихід втрат,% (п. 7.1 договору).

Замовник проводить оплату за послуги зі збагачення вугілля у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця за фактом виконання послуг після підписання актів виконаних робіт протягом 30 календарних днів. Замовник має право здійснювати попередню оплату вартості робіт із збагачення вугілля (п. п. 8.1, 8.2 договору).

Цей договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2022р., а щодо виконання зобов`язань сторін до повного і належного їх виконання сторонами (п. 12.1 договору у редакції додаткової угоди від 02.01.2020р. до договору).

Специфікаціями до договору узгоджено обсяги поставок відповідачу рядового вугілля (марка Г(Г2)Р 0-200) у березні та травні 2020р., його кількість та якісні характеристики.

У травні 2020р. позивачем передано, а відповідачем прийнято рядове вугілля (марка Г(Г2)Р 0 200) на переробку (збагачення) у кількості 31 187т, що підтверджується актами приймання передачі рядового вугілля на збагачення № 510 від 04.05.2020р., № 512 від 08.05.2020р., № 513 від 15.05.2020р., № 514 від 19.05.2020р., № 515 від 20.05.2020р., № 516 від 21.05.2020р., № 517 від 22.05.2020р., № 518 від 23.05.2020р., № 519 від 24.05.2020р., № 520 від 25.05.2020р., № 521 від 26.05.2020р., № 522 від 27.05.2020р., № 523 від 28.05.2020р., № 524 від 29.05.2020р., № 525 від 30.05.2020р., № 526 від 31.05.2020р., які підписані обома сторонами та засвідчені печатками підприємств.

Також, у травні 2020р. сторонами підписано та засвідчено печатками їх підприємств акти приймання передачі вугільної продукції № 522 від 04.05.2020р., № 526 від 08.05.2020р., № 529 від 15.05.2020р., № 530 від 19.05.2020р., № 531 від 20.05.2020р., № 533 від 21.05.2020р., № 536 від 22.05.2020р., № 537 від 23.05.2020р., № 538 від 24.05.2020р., № 539 від 25.05.2020р., № 541 від 26.05.2020р., № 543 від 27.05.2020р., № 545 від 28.05.2020р., № 547 від 29.05.2020р., № 549 від 30.05.2020р., № 550 від 31.05.2020р. щодо передачі збагаченого вугілля (концентрат) (марка Г(Г2)0 100) у кількості 21 336,194т.

Станом на 01.06.2020р. залишок вугільного концентрату (марка Г(Г2)0 100), що підлягав відвантаженню (фактичному переданню) позивачу, складає 10 400т, що підтверджується актом розрахунку виходу концентрату ДП «ВК «Краснолиманська» для ТОВ «Шахтарськтранс» до договору № 10/11-2 від 01.11.2017р. за травень 2020р., який підписаний обома сторонами та засвідчений печатками підприємств.

Згідно з цим актом залишок вугільного концентрату (марка Г(Г2)0 100) у кількості 10 400т за травень 2020р. розрахований виходячи з кількості концентрату, яку має бути отримано в результаті переробки (збагачення) відповідачем вугілля (вихід концентрату) 21 336,194т та кількості відвантаженого (фактично переданого) відповідачем вугільного концентрату 10 936,194т (35 036,194т (загальна кількість відвантаженого (фактично переданого) відповідачем вугільного концентрату) - 24 100т (кількість відвантаженого (фактично переданого) вугільного концентрату, який отримано позивачем у власність від ТОВ «Укрдонінвесттрейдінг» за договором поставки № 21-УД від 02.12.2019р. та актом приймання передачі вугільної продукції № 159 від 05.05.2020р.) = 10 936,194т) (тобто, 21 336,194т (кількість концентрату, яку має бути отримано в результаті переробки (збагачення) відповідачем вугілля (вихід концентрату)) - 10 936,194т (кількість відвантаженого (фактично переданого) відповідачем вугільного концентрату) = 10 400т (залишок вугільного концентрату, що підлягає відвантаженню (фактичному переданню) позивачу)). Розрахунок виходу концентрату, який має бути отримано в результаті переробки (збагачення) відповідачем вугілля, здійснений за формулою, визначеною у 7.1 договору.

У червні 2020р. позивачем передано, а відповідачем прийнято рядове вугілля (марка Г(Г2)Р 0 200) на переробку (збагачення) у кількості 9 728т, що підтверджується актами приймання передачі рядового вугілля на збагачення № 527 від 01.06.2020р., № 528 від 02.06.2020р., № 529 від 03.06.2020р., № 530 від 04.06.2020р., № 531 від 18.06.2020р., № 532 від 19.06.2020р., які підписані обома сторонами та засвідчені печатками підприємств.

Також, у червні 2020р. сторонами підписано та засвідчено печатками їх підприємств акти приймання передачі вугільної продукції № 551 від 01.06.2020р., № 552 від 02.06.2020р., № 553 від 03.06.2020р., № 554 від 04.06.2020р., № 555 від 18.06.2020р., № 556 від 19.06.2020р. щодо передачі збагаченого вугілля (концентрат) (марка Г(Г2) 0 100) у кількості 6 700т.

Станом на 01.07.2020р. залишок вугільного концентрату (марка Г(Г2)0 100), що підлягав відвантаженню (фактичному переданню) позивачу, складає 17 100т (залишок вугільного концентрату (марка Г(Г2) 0 100) за травень 2020р. 10 400т + залишок вугільного концентрату (марка Г(Г2) 0 100) за червень 2020р. 6 700т = 17 100т), що підтверджується актом розрахунку виходу концентрату ДП «ВК «Краснолиманська» для ТОВ «Шахтарськтранс» до договору № 10/11-2 від 01.11.2017р. за червень 2020р., який підписаний обома сторонами та засвідчений печатками підприємств.

Згідно з цим актом залишок вугільного концентрату (марка Г(Г2)0 100) у кількості 6 700т за червень 2020р. розрахований виходячи з кількості концентрату, яку має бути отримано в результаті переробки (збагачення) відповідачем вугілля (вихід концентрату) 6 700т та кількості відвантаженого (фактично переданого) відповідачем вугільного концентрату 0т (тобто, 6 700т (кількість концентрату, яку має бути отримано в результаті переробки (збагачення) відповідачем вугілля (вихід концентрату)) - 0т (кількість відвантаженого (фактично переданого) відповідачем вугільного концентрату) = 6 700т (залишок вугільного концентрату, що підлягає відвантаженню (фактичному переданню) позивачу)). Розрахунок виходу концентрату, який має бути отримано в результаті переробки (збагачення) відповідачем вугілля, здійснений за формулою, визначеною у 7.1 договору.

В процесі виконання договору сторонами підписані та засвідчені печатками їх підприємств акти здачі приймання робіт (надання послуг) № 109 від 31.05.2020р. на суму 2 991 390,95 грн., № 122 від 30.06.2020р. на суму 924 198,91 грн. щодо виконання відповідачем робіт з переробки рядового вугілля, які сплачені позивачем згідно виставлених відповідачем рахунків на оплату № 109 від 31.05.2020р., № 122 від 30.06.2020р., про що посилався позивач під час розгляду справи та не заперечував відповідач.

02.07.2020р. позивач звернувся до відповідача з листом вих.№ 03/07-20 від 02.07.2020р., в якому зазначив про те, що станом на 01.06.2020р. на складі підприємства відповідача знаходиться вугілля марки Г(Г2) 0 100 у кількості 10 400т, яке належить позивачу, а також повідомив, що з 06.07.2020р. буде здійснюватися вивезення належного позивачу вугілля власними силами та просив надати дозвіл на заїзд на територію відповідача наступних транспортних засобів: автомобіль Ford д.н. НОМЕР_1 , автомобіль Ford д.н. НОМЕР_2 , навантажувач д.н. НОМЕР_3 . Вказаний лист одержано відповідачем 06.07.2020р., про що свідчить відповідна відмітка останнього на цьому листі.

Відповідь на цей лист та дозвіл на заїзд на територію відповідача для вивезення належного позивачу вугілля власними силами відповідачем не надано.

Разом з цим, у період з 21.07.2020р. по 09.08.2020р. відповідачем здійснювалось відправлення вугілля (марка Г(Г2) 0 100) залізничними вагонами зі станції відправлення Родинська Донецької залізниці на станцію призначення Світлодарське Донецької залізниці на адресу Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго», про що свідчать витяги із довідок ф.1407, ф. 1400а за періоди з 21.07.2020р. по 30.07.2020р. та з 31.07.2020р. по 05.08.2020р., надані СП «Служба перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» на запит позивача, та залізничні накладні за період з 22.07.2020р. по 09.08.2020р.

22.07.2020р., 24.07.2020р., 26.07.2020р., 27.07.2020р., 28.07.2020р., 29.07.2020р. директором позивача, у присутності заступника директора з організації перевезень та начальника адміністративного підрозділу позивача, складено акти фіксації події, згідно з якими у період з 21.07.2020р. по 29.07.2020р. працівниками відповідача завантажувався у залізничні вагони вугільний концентрат (марка Г(Г2) 0 100), що є власністю позивача та знаходився у виробничих приміщеннях за адресою 85310, Донецька обл., м. Покровськ, м. Родинське, ДП «ВК Краснолиманська», вул. Перемоги, 9, та відправлявся на станцію Світлодарське (код станції 494209) на адресу отримувача Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» для продажу всупереч законної волі його власника.

23.07.2020р. позивач, вважаючи, що відповідачем передано третій особі належний йому вугільний концентрат, звернувся до Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що до ЄРДР внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (номер кримінального провадження 0001428).

Оскільки відповідачем порушено зобов`язання за договором № 10/11-2 від 01.11.2017р. в частині передання позивачу залишку вугільного концентрату марки Г(Г2)0 100 у кількості 17 100т, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір № 10/11-2 від 01.11.2017р. за своєю правовою природою є договором підряду, зважаючи на положення ч.2 ст.837 ЦК України щодо можливості укладання договору підряду на переробку речі, оскільки результатом виконання такого договору сторони визначили отримання з приналежного позивачу рядового вугілля концентрату, що цілком узгоджується із ч.1 ст.840 цього Кодексу та відрізняє від мети договорів про надання послуг у розумінні ст.901 ЦК України (надання послуг, що споживаються замовником в процесі надання).

Цим договором покладено на відповідача зобов`язання щодо виконання робіт з переробки (збагачення) переданого позивачем рядового вугілля та передання йому отриманого в результаті такої переробки (збагачення) вугільного концентрату, а на позивача щодо оплати таких робіт.

Передача концентрату, за умовами договору, відбувається на станції Родинська Донецької залізниці шляхом його відвантаження відповідачем протягом трьох днів з моменту надходження рядового вугілля за відповідними реквізитами, які надаються позивачем, згідно із залізничною накладною. При цьому, позивачем зазначається платник залізничного тарифу, кількість концентрату, що має бути відвантажена, і графік відвантаження на наступний місяць, а у разі не надання позивачем графіку відвантаження - концентрат розподіляється відповідачем рівномірно.

З огляду на встановлений ст.204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Перелік цих підстав наведено у ст. ст. 599 601, 604 609 ЦК України. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із встановлених обставин справи вбачається, що у травні, червні 2020р. позивачем передано відповідачу рядове вугілля (марка Г(Г2)Р 0 200) у кількості 40 915т для переробки (збагачення), вихід вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100) з якого складав 28 036,194т (графа «випуск концентрату Г(Г2)0-100мм» актів розрахунку виходу концентрату ДП «ВК «Краснолиманська» для ТОВ «Шахтарськтранс» до договору № 10/11-2 від 01.11.2017р. за травень, червень 2020р.). В свою чергу, відповідачем виконано відповідні роботи, але відвантажено (фактично передано) позивачу вугільний концентрат (марка Г(Г2)0-100) у кількості 10 936,194т.

При цьому, роботи з переробки (збагачення) рядового вугілля оплачені позивачем, про що останній посилався під час розгляду справи, а відповідач жодним чином не заперечував. Оскільки у цій частині між сторонами спір відсутній і суд не має обґрунтованих підстав вважати відповідні обставини недостовірними, вони визнані такими, що не підлягають доказуванню.

Тобто, станом на 01.07.2020р. залишок вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100), який підлягав відвантаженню (фактичному переданню) позивачу за договором № 10/11-2 від 01.11.2017р., складав 17 100т, з яких 10 400т - залишок вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100) за травень 2020р. та 6 700т - залишок вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100) за червень 2020р., що також вбачається з актів розрахунку виходу концентрату ДП «ВК «Краснолиманська» для ТОВ «Шахтарськтранс» до договору № 10/11-2 від 01.11.2017р. за травень, червень 2020р.

Такий вугільний концентрат відповідно до п. 1.3 договору є власністю позивача та з огляду на положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ст. ст. 317, 319 ЦК України він має право володіти, користуватися, розпоряджатися ним на власний розсуд та вчиняти щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону.

Обставини справи свідчать про те, що позивачем не надавались відповідачу реквізити та графік відвантаження залишку вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т (п.п. 4.2, 4.3 договору), та, відповідно, його відвантаження (фактичне передання) не здійснювалось відповідачем на адреси позивача чи повідомлених ним отримувачів. Такі обставини жодним чином не спростовано відповідачем в т.ч. шляхом надання до суду відповідних заявок (листів) позивача із реквізитами та графіком відвантаження, залізничних накладних про приймання вантажу до перевезення, актів відвантаженого концентрату (п. п. 4.8, 5.9 договору) тощо.

Більш того, обсяги відвантаження (фактичного передання) відповідачем вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100) підтверджено сторонами і у вищевказаних актах розрахунку виходу концентрату ДП «ВК «Краснолиманська» для ТОВ «Шахтарськтранс» до договору № 10/11-2 від 01.11.2017р. за травень, червень 2020р. (графа «відвантажено концентрату Г(Г2)0-100мм» цих актів), які складені за підсумками місяців та згідно з якими відповідачем відвантажено (фактично передано) позивачу вугільний концентрат лише у кількості 10 936,194т, а саме:

- у травні 2020р. у кількості 10 936,194т (35 036,194т (загальна кількість відвантаженого (фактично переданого) відповідачем вугільного концентрату) - 24 100т (кількість відвантаженого (фактично переданого) вугільного концентрату, який отримано позивачем у власність від ТОВ «Укрдонінвесттрейдінг» за договором поставки № 21-УД від 02.12.2019р. та актом приймання передачі вугільної продукції № 159 від 05.05.2020р.) = 10 936,194т (кількість відвантаженого (фактично переданого) відповідачем вугільного концентрату за договором № 10/11-2 від 01.11.2017р.).

- червні 2020р. у кількості 0т.

Оскільки за умовами договору передання відповідачем вугільного концентрату пов`язується з його відвантаженням за реквізитами, які надаються виключно позивачем, але у даному випадку відвантаження залишку вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т не здійснювалось відповідачем, суд вважає, що акти приймання - передачі вугільної продукції за травень, червень 2020р. не свідчать саме про фактичне передання відповідачем цієї кількості вугільного концентрату позивачу.

Одночасно, за обставинами справи позивач звернувся до відповідача із листом вих.№ 03/07-20 від 02.07.2020р., який одержано останнім 06.07.2020р., з повідомленням про те, що вугільний концентрат (марка Г(Г2)0-100) у кількості 10 400т, який належить позивачу та знаходиться на складі підприємства відповідача, буде вивозитися власними силами, у зв`язку з чим просив надати дозвіл на заїзд на територію відповідача його транспортних засобів.

Між тим, відповідь на цей лист, як і допуск на заїзд транспортних засобів позивача на свою територію, відповідач не надав, що унеможливило вивезення позивачем вугільного концентрату власними силами.

Посилання відповідача на те, що останнім не допущено позивача до вивезення вугільного концентрату власними силами через не підтвердження повноважень осіб, які мали безпосередньо вивозити вугільний концентрат, не є достатньо обґрунтованими з огляду на підписання листа вих.№ 03/07-20 від 02.07.2020р. О.В. Марченко, який згідно з відомостями ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є керівником підприємства позивача та зазначення у цьому листі конкретних транспортних засобів позивача, якими мав вивозитися вугільний концентрат. До того ж, відповідач жодним чином не повідомив позивача про причини не допуску до вивезення належного йому вугільного концентрату, зокрема, про наявність будь яких сумнівів щодо повноважень осіб, які мали безпосередньо вивозити вугільний концентрат, як і не звертався до позивача про необхідність підтвердження повноважень цих осіб, а про такі обставини усно зазначив лише під час розгляду справи, що взагалі ставить під сумнів їх існування на момент звернення позивача.

З огляду на обставини не допуску позивача до вивезення належного йому вугільного концентрату, а також вважаючи, що відповідачем вчиняються неправомірні дії щодо передання третій особі належного позивачу вугільного концентрату у кількості 17 100т, у кінці липня 2020р. останній звернувся до Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що до ЄРДР внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (номер кримінального провадження 0001428), та у подальшому до суду з цим позовом.

Приймаючи до уваги те, що дії позивача щодо звернення до відповідача з вимогою про передання вугільного концентрату шляхом надання доступу до його вивезення власними силами не суперечать умовам договору та узгоджуються з положеннями ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ст. ст. 317, 319 ЦК України, проте сторонами не визначено певного строку виконання відповідачем зобов`язання в частині передання вугільного концентрату у такий спосіб, суд вважає, що у даному випадку підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 530 ЦК України щодо виконання боржником обов`язку у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором вимоги.

Положеннями цієї статті не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. Аналогічний висновок щодо застосування приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 16.06.2020р. у справі №910/10958/19.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до боржника з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ст. 124 Конституції України.

Отже, приймаючи до уваги звернення позивача з вимогою про передання вугільного концентрату шляхом надання доступу до його вивезення власними силами, яка не виконана відповідачем, а також те, що пред`явлення позивачем до суду даного позову у розумінні ст. 530 ЦК України вважається пред`явленням вимоги у визначеній законом процесуальній формі, з огляду на те, що станом на момент ухвалення рішення у цій справі залишок належного позивачу вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т відповідачем фактично не передано позивачу, суд дійшов висновку про порушення відповідчаем умов договору № 10/11-2 від 01.11.2017р. в частині передання цього вугільного концентрату позивачу.

Посилання відповідача на те, що вугільний концентрат (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т передано позивачу не прийняті судом до уваги, оскільки такі посилання є недоведеними та не узгоджуються із встановленими обставинами, які свідчать про те, що відповідачем не відвантажено цей вугільний концентрат на адреси позивача чи повідомлених ним отримувачів та не допущено позивача до його вивезення власними силами. Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують ані повторне звернення позивача до відповідача щодо вивезення вугільного концентрату власними силами, ані доручення позивача щодо вивезення відповідачем вугільного концентрату на адресу позивача (чи іншу адресу, надану позивачем) з відшкодуванням понесених відповідачем транспортних витрат, ані передання вугільного концентрату позивачу у будь який інший спосіб. Відсутність на даний час у відповідача (на території відповідача) вугільного концентрату (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т, про що також посилається останній, може свідчити про його дії щодо розпорядження належним позивачу вугільним концентратом у спосіб, не передбачений ані договором, ані законом, але, за висновками суду, жодним чином не звільняє від виконання зобов`язання за договором щодо передання позивачу такого вугільного концентрату.

Посилання відповідача на те, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.06.2019р. у справі № 916/998/18, не прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачу, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

При наданні правової оцінки належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції. У рішенні від 15.11.1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Саме ефективність способу захисту є основоположним принципом, який має враховуватись судом при ухваленні рішення.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно із п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України та абз. 6 ч. 2 ст. 20 ГК України є примусове виконання обов`язку в натурі.

Зазначений спосіб захисту застосовується у разі коли особа (у даному випадку відповідач), перебуваючи у зобов`язальних правовідносинах, зобов`язана вчинити певні дії щодо іншої особи (у даному випадку позивача), але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його (що має місце у спірних правовідносинах). Примусове виконання обов`язку в натурі, наслідком чого є імперативне присудження за рішенням суду невиконаного, дає змогу особі, права якої порушені, повністю або частково поновити свої порушені права та отримати той результат, заради якого й укладався договір; у такий спосіб досягається мета особи, права якої порушені (у даному випадку позивача) - виконання зобов`язання в натурі (у даному випадку передання вугільного концентрату) і захист його майнових прав. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.05.2020р. у справі №910/9167/19.

Тому, суд вважає, що позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах обрано передбачений договором належний спосіб судового захисту примусове виконання обов`язку в натурі, який відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, такі висновки суду не суперечать висновкам Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 916/998/18, які стосуються застосування норм права у справі з іншими фактичними обставинами щодо вимоги про виконання договору на майбутнє («зобов`язання ТОВ «ЗЕМ» виконувати у повному обсязі обов`язки, передбачені у п. 3.1.14 договору на послуги з передачі електричної енергії від 09.09.2009р. № 3/П, а саме: при видачі технічних умов на приєднання до мереж електропередавальної організації нових споживачів постачальника на ступені напруги 0,4 кВ, зобов`язувати їх узгоджувати технічні умови з постачальником з питань організації обліку електричної енергії, на ступені напруги 10 кВ узгоджувати технічні умови з постачальником у частині приєднання та організації обліку електричної енергії»), що є відмінним від фактичних обставин справи, що розглядається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, а отже і про їх задоволення.

Посилання позивача на обставини щодо незаконного передання відповідачем належного позивачу вугільного концентрату третій особі та заперечення відповідача з цього приводу не прийняті судом до уваги, оскільки такі обставини не підлягають дослідженню в межах даної справи з огляду на предмет спору, який стосується виконання відповідачем договірного зобов`язання.

Посилання відповідача, які викладені у відзиві на позов за вх. № 20274/20 від 26.10.2020р., не розглядаються судом, оскільки стосуються предмету позову у первісній редакції, який змінений позивачем під час розгляду справи.

На підставі ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову, витрати щодо сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 448 875 грн. (з урахуванням майнового характеру позовної вимоги про зобов`язання передати вугільний концентрат).

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс» задовольнити.

2. Зобов`язати Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс» вугільний концентрат (марка Г(Г2)0-100) у кількості 17 100т за договором № 10/11-2 від 01.11.2017р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс» та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська».

3. Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (85310, Донецька обл., м. Покровськ, м. Родинське, вул. Перемоги, 9, ідент. код 31599557) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс» (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 116 А, ідент. код 33467331) судовий збір у розмірі 448 875 (чотириста сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 01.03.2021р. (у зв`язку із тим, що останній день складання повного рішення - 25.02.2021р. припав на період перебування судді Ніколаєвої Л.В. у відпустці за сімейними обставинами з 23.02.2021р. по 26.02.2021р. включно та з урахуванням того, що 27.02.2021р. та 28.02.2021р. були вихідними днями).

Суддя Л.В. Ніколаєва