ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.02.2021 м. Ужгород Справа № 907/534/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Аква Поляна, с. Поляна Свалявського району

до відповідача Дочірнього підприємства Санаторій Сонячне Закарпаття приватного акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, с. Поляна Свалявського району

про зобов`язання вчинити певні дії

секретар судового засідання Корольчук М.М.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач звернувся до суду з вимогою про зобов`язання Дочірнього підприємства Санаторій Сонячне Закарпаття відповідно до умов договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017 поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Аква Поляна" 3104 метри кубічних мінеральної води "Поляна Квасова" (свердловини №10-к Новополянського родовища) недопоставлених у 2018-2019 роках вартістю 465600,00 грн. Позов заявлено з посиланням на статті 15, 22, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629, 638, 655, 663, 712 Цивільного кодексу України, статті 193, 224, 225 Господарського кодексу України.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 6984,00 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 04.08.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених у ній недоліків. Після усунення в установленому законом і судом порядку недоліків, ухвалою суду від 13 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження.

В ході проведення підготовчого провадження, строк якого ухвалою суду від 20.10.2020 було продовжено на тридцять днів, сторонами подано на розгляд суду: відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні оголошувалась перерва з 17.09.2020 до 20.10.2020 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 19.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті.

Відповідач подав заяву про розподіл судових витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн після ухвалення рішення у справі.

В судовому засіданні 03.02.2021 судом оголошувалась перерва до 24.02.2021 до 12:00 год. відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Після оголошеної перерви від уповноваженого представника позивача надійшло клопотання, яким останній повідомив про неможливість прибути в судове засідання з поважних причин (через погане самопочуття); при цьому, проти розгляду справи за його відсутності не заперечив.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч положенням ст. ст. 526, 712 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України та в порушення умов договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017 недопоставив позивачу у період 2018-2019 років 3104 м.куб мінеральної води «Поляна Квасова», оскільки відповідно до п. 4.1. означеного Договору зобов`язався відпускати позивачу мінеральну воду в обумовленому обсязі, який не може бути меншим ніж 24 м.куб. на добу.

Заперечення відповідача

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, зокрема, що умовами поставки не визначено кількісний об`єм продукції, що повинна відпускатись за договором.

Умовами договору встановлено право продавця зменшувати кількісний об`єм щодо відпуску мінеральної води у разі необхідності збільшення потреби використання мінеральної води у лікувальних цілях, при цьому така потреба визначається продавцем самостійно.

Також Відповідач зазначає, що умовами договору не зазначено строк виконання зобов`язання.

Відповідач здійснював поставку мінеральної води в узгоджених сторонами обсягах у транспорті засоби, які надавались Позивачем для завантаження. Відпустити продукцію в обсязі більшому, ніж об`єм цистерн, Відповідач можливості не мав.

Відповідь на відзив

Покликання відповідача на п.4.2 договору, котрим передбачено право Продавця у разі збільшення потреби використання води у лікувальних цілях, зменшити об`єм відпуску води Покупцю вважає намаганням уникнути виконання умов договору. Проте, які свідчить копія звітності щодо використання надр, ДП «Санаторій Сонячне Закарпатгя» не збільшувало у 2018-2019 роках використання води в лікувальних цілях, відтак вважає, що таке умисно та безпідставно порушувало умови договору щодо продажу мінеральної води ТОВ «Аква Поляна».

Заперечення на відповідь

Позивач не довів факт відпуску продукції в меншому обсязі, чим може вмістити цистерна, подана позивачем для завантаження води.

Подані позивачем копії звітів 7-гр (підземні води) містять загальну інформацію про видобуток мінеральної води та напрямки її використання та жодним чином не доводять порушення умов договору. Окрім того, вважає вказаний доказ таким, що поданий з порушенням ст. 80 ГПК України.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2 січня 2017 року між Дочірнім підприємством «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» (тепер Дочірнім підприємством «Санаторій «Сонячне Закарпаття» приватного акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аква Поляна» (покупець, позивач) укладено договір відпуску мінеральної води (надалі Договір поставки), за умовами якого відповідач по справі, як постачальник, зобов`язався поставляти у власність позивача по справі, як Покупцю, мінеральну воду Поляна Квасова свердловини №10-к Новополянського родовища, у кількості 24 м.куб. за одну добу (п.4.1. Договору поставки).

За положенням пункту 3.4 Договору загальна сума за договором становить суму всього об`єму відпущеної мінеральної води і складає орієнтовно 1300000 грн в рік.

У свою чергу, Позивач зобов`язався вчасно та в повному обсязі прийняти продукцію та оплатити за обумовленою ціною за одиницю об`єму (1 м.куб.), що становить 150 грн з ПДВ згідно калькуляції (п.3.1 Договору поставки).

Таким чином, у спірній ситуації критерії обсягу поставок за наведеним вище Договором поставки та строки таких поставок між сторонами були чітко визначеними.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

За загальним правилом, унормованим ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України, яку належить застосувати у спірній ситуації, передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Між сторонами спору виникли правовідносини поставки, які регламентуються правилами ст.712 ЦК України у контексті загальних положень про купівлю-продаж. У зв`язку з цим, у спірній ситуації зобов`язальні відносини, де суб`єктом поставки є відповідач, виникли на підставі укладеного Договору в силу положення п.п.1 п.2 статті 11 Цивільного кодексу України. Зважаючи на таке, суб`єктом права у спірній ситуації виступає позивач у справі, який в силу положень ст.ст.12, 14, а також п.п.5 ст.16 ЦК України, вправі здійснити захист свого порушеного права у натуральний спосіб - примусове виконання обов`язку в натурі, позаяк відповідно до структури Цивільного кодексу України, кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд (Постанова Першої судової палати КЦС ВС від 25 квітня 2018 року, справа № 645/3265/13-ц, провадження № 61-5552свп18).

У контексті викладеного вище, слід прийняти до уваги і те, що статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, згідно з пунктами 3, 5, 7 частини другої статті 16 ЦК України такими способами є припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Зазначені правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц(провадження № 61-5552свп18).

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Отже, з укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі (постанова Верховного Суду України від 24 червня 2015 р. у справі № 3-192гс 15).

Поряд з цим, статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до Договору поставки від 02.01.2017, якому сторони спору підпорядкували свої конклюдентні дії, визначено, що протягом 2018-2019р.р. загальна вартість договору складає орієнтовно 1300000 гривень на рік при вартості одиниці об`єму 1 метра кубічного мінеральної води 150 гривень. Таким чином 1300000/150 дорівнює 8667 метрів кубічних мінеральної води протягом одного року або 8667/365 дорівнює 23,7 м.куб. на добу, що фактично відповідає обсягу відпуску мінеральної води на добу, визначеному п. 4.1 договору.

Відтак, вказаними обставинами спростовуються доводи Відповідача щодо відсутності визначення кількісного об`єму мінеральної води, що підлягає поставці за договором.

За бухгалтерськими відомостями Позивача, зокрема долученим ним до позовної заяви бухгалтерськими довідками за 2018 рік йому поставлено 7027,5 метрів кубічних мінеральної води, а за 2019 рік - 7340 метрів куб. Вказаний обсяг поставленої води не оспорюється Відповідачем, відтак, в силу положень ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягає доказуванню.

За таких обставин, приймаючи до уваги орієнтовний обсяг метрів кубічних мінеральної води, що повинен поставлятися протягом одного року в розмірі 8667(а не 8736, як помилково обраховано позивачем в позовній заяві з огляду на помилкове застосування у формулі 364 дні в році), вимога про допоставлення 1639,50 метрів куб за 2018 рік (8667-7027,5) та 1327 метрів куб за 2019 рік (8667-7340), всього 2966,50 метрів кубічних, є підставною та обґрунтованою, відтак підлягає до задоволення. В решті ж заявлених вимог слід відмовити.

Щодо доводів Відповідача про право продавця зменшувати кількісний об`єм відпуску мінеральної води у разі необхідності збільшення потреби використання мінеральної води у лікувальних цілях, а також заперечень Відповідача щодо прийняття до розгляду в якості доказу долучених Позивачем до відповіді на відзив копії звітності 7-гр (підземні води) «Звітний баланс використання підземних вод», що подавались ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» по свердловинах мінеральних вод, в тому числі по свердловині 10-к Новополянського родовища, суд зазначає наступне.

Оскільки судом прийнято до розгляду відповідь на відзив, то докази, подані на підтвердження викладених у ній обставин, також підлягають оцінці судом, оскільки подані на спростування заперечень відповідача, викладених у відзиві. Так, з вказаних звітів випливає, що протягом 2018 року 10-к Новополянського родовища загалом видобуто 32966 м.куб. мінеральної води, в тому числі використано для розливу у пляшки 28972 м.куб., а для бальнеологічних цілей 3994 м.куб. У 2019 році загалом видобуто 33220 м.куб. води, використано для розливу у пляшки 29618 м.куб, а для бальнеологічних цілей 3602 м.куб.

Відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджували б прийняття рішення про необхідність збільшення використання мінеральної води в лікувальних цілях, фактичного такого збільшення, а також інформування Покупця про таке прийняте рішення, що прямо не узгоджується із умовами Договору поставки від 02.01.2017.

У контексті викладених вище обставин, слід зауважити, що положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано правило, за яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 6674,63 грн. витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Дочірнє підприємство «Санаторій Сонячне Закарпаття» приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (89313, Закарпатська область, Свалявський район, с Поляна, вул. Курортна, 1А, Код ) відповідно до умов договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017 року поставити Товариству з обмеженою відповідальністю Аква Поляна (89313, Закарпатська область, Свалявський район, с Поляна, вул. Духновича, 104, Код ЄДРПОУ 04) 2966,50 метри кубічних мінеральної води Поляна Квасова (свердловини №10-к Новополянського родовища), недопоставлених у 2018-2019 роках, а також стягнути 6674,63 грн. (шість тисяч шістсот сімдесят чотири гривні 63 коп) на відшкодування судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 05.03.2021

Суддя Л.В. Андрейчук