ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р. Справа № 910/18120/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Ващенка В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Уколов О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 (суддя Борисенко І.І.)

у справі № 910/18120/19 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант"

до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" (далі - ТОВ "Лекс Грант", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", Банк, відповідач) про визнання недійсним договору поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016, укладеного між позивачем та відповідачем.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016 укладено з порушенням чинного законодавства, оскільки вчинений під впливом введення в оману, що тягне за собою визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

3. Позивач зазначив, що для погашення зобов`язань "старих" боржників Банку в рамках реалізації Плану "трансформації" кредитного портфеля Банку, ініційованого Національним банком України (далі - НБУ), було відкрито відновлювальну кредитну лінію шляхом укладення кредитного договору № 4Л16111Г від 08.11.2016, а також укладено договори поруки, зокрема, спірний договір поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016.

4. Як вказав позивач, укладення вказаних правочинів було спрямовано ним на отримання прибутку від реалізації активів третіх осіб "старих боржників" або набуття права власності на них.

5. ТОВ "Лекс Грант", згідно з його твердженнями, як поручитель виконало зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків, проте відповідач в порушення умов договорів поруки не передав позивачу документів, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими були забезпечені зобов`язання "старих" боржників, та які б дали змогу позивачу звернути стягнення на ці активи.

6. На думку позивача, відповідач, як недобросовісна сторона правочину, навмисно з метою виконання трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля ПАТ КБ "ПриватБанк", ініційованої НБУ, ввів в оману ТОВ "Лекс Грант" щодо існування у Банку договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитним зобов`язанням "старих боржників" у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукало ТОВ "Лекс Грант" до укладення з Банком пов`язаних між собою кредитного договору № 4Л16111Г від 08.11.2016 та договорів поруки, у тому числі спірного договору поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016. На переконання позивача, відсутність вищевказаних документів має істотне значення при укладанні кредитного договору та договорів поруки і підтверджує факт обману ТОВ "Лекс Грант".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

7. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/18120/19 (суддя Борисенко І.І.) у задоволенні позовних вимог ТОВ "Лекс Грант" відмовлено повністю.

8. Судове рішення ухвалено з посиланням на ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 15-16, 203-204, 215, 229-233, 553-554, 556 ЦК України та вмотивоване тим, що позивачем не доведено суду належними та допустимим доказами наявності передбачених статтею 230 ЦК України підстав для визнання недійсним спірного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

9. Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ "Лекс Грант" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/18120/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ТОВ "Лекс Грант".

10. Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

11. Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- договір поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016 укладено з порушенням чинного законодавства, зокрема, він є таким, що вчинений під впливом введення в оману, що тягне за собою визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України;

- суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що Банк, як недобросовісна сторона правочину, навмисно з метою виконання трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля ПАТ КБ "ПриватБанк", ініційованої Національним банком України, ввів в оману ТОВ "Лекс Грант" про існування у Банку договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитним зобов`язанням "старих боржників" у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукав ТОВ "Лекс Грант" до укладення пов`язаних між собою кредитного договору № 4Л16111Г від 08.11.2016 та договорів поруки, у тому числі спірного договору поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016.

12. До апеляційної скарги додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

13. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Лекс Грант" передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

14. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 задоволено заяву ТОВ "Лекс Грант" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/18120/19 та поновлено ТОВ "Лекс Грант" зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Лекс Грант" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/18120/19; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/18120/19 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку; розгляд апеляційної скарги призначено на 23.02.2021 о 10 год. 00 хв.

Позиції учасників справи.

15. АТ КБ "ПриватБанк" у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги ТОВ "Лекс Грант" заперечує і просить суд відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Явка представників сторін.

16. У судове засідання, призначене на 23.02.2021, з`явився представник відповідача.

17. Представник позивача (скаржника) у судове засідання 23.02.2021 не з`явився, хоча усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини його нез`явлення суд не повідомлений.

18. З огляду на те, що неявка представника позивача (скаржника) не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі представника ТОВ "Лекс Грант".

19. Представник АТ КБ "ПриватБанк" у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

20. Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 08.11.2016 між ТОВ "Лекс Грант" (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк" (нове найменування - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") (Банк) укладено кредитний договір № 4Л16111Г (далі - Кредитний договір № 4Л16111Г), згідно з яким позивач отримав кошти у розмірі 4 158 939 266,73 грн для фінансування поточної діяльності.

21. Згідно з п. 1.2 Кредитного договору № 4Л16111Г термін повернення кредиту - 08.10.2025.

22. Відповідно до п.п. 2.2.1-2.2.3 Кредитного договору № 4Л16111Г Позичальник зобов`язався використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 1.1 цього Договору; сплатити відсотки за користування кредитом; повернути кредит у строки/терміни, встановлені цим Договором.

23. Пунктом 6.1 Кредитного договору № 4Л16111Г визначено, що цей Договір в частині п. 4.4 набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах - з моменту надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим Договором.

24. У силу п. 7.9 Кредитного договору № 4Л16111Г договір укладено/підписано з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "ПриватБанк" у порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 01.04.2016, укладеної сторонами.

25. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача; підписувач - особа, яка на законних підставах володіє особистим ключем та від свого імені або за дорученням особи, яку вона представляє, накладає електронний цифровий підпис під час створення електронного документа.

26. Також, 08.11.2016 між ТОВ "Лекс Грант" (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк" (Кредитор) укладено договір поруки № 4Э11100И/П (далі - Договір поруки), предметом якого є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Енергоальянс" (далі - Боржник) своїх зобов`язань за кредитними договорами від 17.03.2011 № 4Э11100И, від 24.09.2013 № 4Э13583И, від 10.10.2013 № 4Э13658И (далі - Кредитний договір/Кредитні договори) (п. 1 Договору поруки).

27. Пунктом 2 Договору поруки визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обов`язку Боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

28. У випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору (п. 4 Договору поруки).

29. Відповідно до п. 5 Договору поруки у випадку невиконання Боржником обов`язку п. 1 цього Договору Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання.

30. Згідно з п. 6 Договору поруки Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений у письмовій вимозі Кредитора, впродовж п`яти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у п. 5 цього Договору.

31. У силу п. 7 Договору поруки у випадку порушення Поручителем зобов`язання, передбаченого п. 6 цього Договору, Кредитор та Поручитель прийшли до згоди, що Кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать Поручителю і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ "ПриватБанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору.

32. За змістом п. 8 Договору поруки до Поручителя, що виконав обов`язки Боржника за Кредитним договором, переходять всі права Кредитора за Кредитним договором і договором(ами) застави (іпотеки), укладеними в цілях забезпечення виконання зобов`язань Боржника перед Кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

33. Пунктом 10 Договору поруки передбачено, що Кредитор зобов`язаний у випадку виконання Поручителем обов`язку Боржника за Кредитним договором передати Поручителю впродовж п`яти робочих днів Банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки Боржника за Кредитним договором.

34. У матеріалах справи наявна копія платіжного доручення № 7437559 від 09.11.2016, відповідно до якого позивачу були видані кошти на підставі кредитного договору № 4Л16111Г від 08.11.2016.

35. Також, позивачем долучено до позовної заяви копії платіжних доручень, а саме:

- № 68 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4А13767И від 27.11.2013 відповідно до договору поруки № 4А13767И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 54 700 502,53 грн;

- № 69 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4А14339И від 10.11.2014 відповідно до договору поруки № 4А13767И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 18 040 361,36 грн;

- № 70 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4А13837И від 26.12.2013 відповідно до договору поруки № 4А13837И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 451 014 498,23 грн;

- № 71 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Б12132И від 10.05.2012 відповідно до договору поруки № 4Б12132И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 71 417 236,58 грн;

- № 72 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Б13247И від 17.04.2013 відповідно до договору поруки № 4Б12132И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 4 300 763,56 грн;

- № 73 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Б13520И від 23.08.2013 відповідно до договору поруки № 4Б12132И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 300 077 391,94 грн;

- № 74 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Б14162И від 17.02.2014 відповідно до договору поруки № 4Б12132И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 10 425 733,79 грн;

- № 75 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Б15064И від 20.02.2015 відповідно до договору поруки № 4Б12132И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 14 501 290,19 грн;

- № 76 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань по кредитним договором № 4Л14399И від 24.12.2014 відповідно до договору поруки № 4Л14399И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 300 292 895,19 грн;

- № 77 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Л14400И від 12.12.2014 відповідно до договору поруки № 4Л14399И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 287 484 211,11 грн;

- № 78 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Л14385И від 24.12.2014 відповідно до договору поруки № 4Л14385И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 98 473 281,15 грн;

- № 79 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Н13532Д від 11.09.2013 відповідно до договору поруки № 4Н13532Д/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 510 827 758,81 грн;

- № 80 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Н14030И від 21.01.2014 відповідно до договору поруки № 4Н13532Д/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 111 012 532,62 грн;

- № 81 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Н14244И від 02.07.2014 відповідно до договору поруки № 4Н13532Д//П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 57 110 230,99 грн;

- № 82 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Т13262И від 18.04.2013 відповідно до договору поруки № 4Т13262И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 81 973 078,27 грн;

- № 83 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Т15022И від 22.01.2015 відповідно до договору поруки № 4Т13262И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 15 508 241,42 грн;

- № 84 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Т14381И від 16.12.2014 відповідно до договору поруки № 4Т14381И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 171 509 169,39 грн;

- № 85 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Ф14296И від 04.09.2014 відповідно до договору поруки № 4Ф14296И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 359 050 000,00 грн;

- № 86 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Ф14297И від 09.09.2014 відповідно до договору поруки № 4Ф14296И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 102 258 498,25 грн;

- № 87 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Ф16010Д від 28.04.2016 відповідно до договору поруки № 4Ф14296И/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 905 275 028,03 грн;

- № 88 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Э11100И від 17.03.2011 відповідно до договору поруки № 4Э11100В/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 88 753 750,00 грн;

- № 89 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Э13583И від 24.09.2013 відповідно до договору поруки № 4Э11100В/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 66 309 563,38 грн;

- № 90 від 09.11.2016, в якому у графі "призначення платежу" вказано - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4Э13658И від 10.10.2013 відповідно до договору поруки № 4Э11100В/П від 08.11.2016; сума грошових коштів - 78 623 249,94 грн.

36. Позивач вважає, що спірний Договір поруки укладений ним під впливом обману відповідача.

37. Так, у позовній заяві ТОВ "Лекс Грант" зазначило, що укладенню Кредитного договору № 4Л16111Г та договору поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016, а також інших договорів поруки (перелік наведений позивачем у позовній заяві) передували ті обставини, що позивач зарекомендував себе як надійний та перспективний клієнт банку, що постійно нарощує обсяг необхідних банківських послуг.

38. На думку ТОВ "Лекс Грант", Банк, володіючи повною фінансовою інформацією про позивача, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності товариства, висунув позивачу пропозицію щодо можливості участі ТОВ "Лекс Грант" у процедурі "трансформації" кредитного портфеля АТ КБ "ПриватБанк".

39. Як зауважив позивач у позовній заяві, така процедура, зі слів співробітників Банку, була ініційована НБУ відповідно до рішення Правління НБУ від 05.10.2016 № 323/БТ, яким зобов`язано АТ КБ "ПриватБанк" розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля. Згаданий план заходів, зі слів співробітників Банку, передбачав переведення існуючого корпоративного кредитного портфеля на операційні компанії, які мають реальні та прозорі джерела походження доходів. Як зазначив позивач у позовній заяві, на думку Банку, позивач повністю відповідав необхідним критеріям для переведення на ТОВ "Лекс Грант" кредитного боргу "старих боржників".

40. Водночас, як вказало ТОВ "Лекс Грант", Банк наголошував на тому, що кредитні зобов`язання "старих боржників" забезпеченні надзвичайно ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше.

41. За твердженням позивача, його дії з отримання кредитних коштів за Кредитним договором № 4Л16111Г були направлені на залучення таких коштів для погашення зобов`язань "старих боржників" Банку в зазначених рамках реалізації плану "трансформації" кредитного портфеля Банку, ініційованого НБУ.

42. Таким чином, укладення Кредитного договору № 4Л16111Г було обумовлено тим, що позивач, здійснюючи погашення за рахунок отриманих кредитних коштів (за вказаним Кредитним договором) заборгованості "старих" позичальників (боржників) мав на меті отримати прибуток від реалізації активів або набуття права власності на них (переданих позичальниками в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами), так як, зі слів Банку, сукупна вартість активів, що передані в забезпечення, у декілька разів перевищує заборгованість "старих" позичальників перед Банком.

43. Однак, як наголосило ТОВ "Лекс Грант", хоча ним і були виконані зобов`язання за кредитними договорами, зобов`язання Банку щодо передачі позивачу документів, що посвідчували права заставодержателя (Банку) на активи боржників, якими були забезпечені зобов`язання за кредитними договорами, виконані не були.

44. З урахуванням викладених обставин, як зазначає позивач, протягом 2017-2018 років він намагався у судовому порядку отримати вказані документи від Банку. Однак, як встановлено у рішеннях судів, Банк і не був зобов`язаний передавати такі документи ТОВ "Лекс Грант".

45. Таким чином, ані в порядку Договору поруки № 4Э11100И/П, ані в судовому порядку, Банк не передав позивачу документи, які б давали змогу позивачу звернути стягнення на активи, що забезпечували виконання зобов`язань "старих боржників" перед Банком.

46. На думку ТОВ "Лекс Грант", така поведінка Банку свідчить про відсутність намірів у Банку виконувати свої зобов`язання за Договором поруки як в момент його укладення, так і протягом значного періоду після його укладення, що свідчить про введення в оману позивача відповідачем.

47. Також, позивач вказав на те, що тривале невиконання Банком зобов`язань за Договором поруки свідчить про відсутність у Банку намірів передати позивачу (як поручителю, який виконав зобов`язання боржника) документів, які підтверджували наявність забезпечення виконання зобов`язань "старих боржників" у вигляді цінних для позивача активів. При цьому, Банк лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти як кредитний договір № 4Л16111Г від 08.11.2016, так і договори поруки, в тому числі договір поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016, з метою реалізації плану "трансформації", чим ввів ТОВ "Лекс Грант" в оману щодо істотних умов договору.

48. Позивач вважає, що відсутність вказаних документів має істотне значення при укладенні як Кредитного договору № 4Л16111Г, так і договору поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016 (та інших договорів поруки), та підтверджує факт обману позивача, оскільки якби позивач на момент укладення вказаних договорів знав про відсутність даних забезпечень, він би не вчиняв оспорювані правочини (Кредитний договір № 4Л16111Г та Договір поруки).

49. На підставі викладеного, посилаючись на норми статті 230 ЦК України, позивач просив суд визнати недійсним договір поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016, укладений між позивачем та відповідачем.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

50. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

51. За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

52. Як зазначалось вище, між позивачем та відповідачем укладено договір поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016.

53. Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

54. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

55. Частиною другою статті 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

56. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

57. Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

58. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

59. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

60. Положеннями статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

61. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

62. Частиною першою статті 230 ЦК України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

63. За змістом ч. 1 ст. 229 ЦК України, до якої відсилає стаття 230 ЦК України, істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

64. У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 909/685/18.

65. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 910/9879/18.

66. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 911/1382/18, від 13.02.2020 у справі № 910/2200/19.

67. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

68. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

69. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

70. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин (складових), які є підставами для визнання недійсним спірного Договору поруки відповідно до ст. 230 ЦК України.

71. Так, позивачем не доведено, що представниками Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" при укладенні Договору поруки повідомлялись позивачу відомості, які не відповідають дійсності, або що представники Банку замовчували обставин, що мали істотне значення для правочину (відсутність забезпечення виконання зобов`язань позичальників за кредитними договорами).

72. Позивачем також не доведено, що відповідачем вчинялись певні винні, навмисні дії, які свідчили б про намагання відповідача запевнити позивача про такі властивості й наслідки спірного Договору поруки, які насправді наступити не можуть.

73. Водночас, відповідно до Техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 03.11.2016 метою кредитування ТОВ "Лекс Грант" є фінансування поточної діяльності.

74. Відповідно до заявки на отримання кредиту від 03.11.2016 цільовим призначенням позики є фінансування поточної діяльності підприємства.

75. Жодних посилань на трансформацію/майно/забезпечення за первісними кредитами - вказаний документ не містить, так само як і не містить посилань на договори поруки, які позивач помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками отримання за такими договорами поруки прибутку (в тому числі за оспорюваним договором).

76. Разом з тим, жоден пункт Кредитного договору № 4Л16111Г не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваного позивачем Договору поруки № 4Э11100И/П та щодо інших обставин, які позивач використовує в якості обґрунтування свого позову.

77. Крім того, оскільки позивач поручався за ТОВ "Компанія "Енергоальянс", то твердження позивача про обман з боку відповідача є безпідставними, оскільки порука є його (позивача) господарським ризиком при здійсненні підприємницької діяльності.

78. Відтак, ТОВ "Лекс Грант" безпідставно стверджує про мету укладення ним Кредитного договору № 4Л16111Г, вважаючи його наслідком необхідність укладення Договору поруки, в той час як докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують зворотне - отримання кредиту позивачем відбулося для фінансування його поточної діяльності, а укладення Договору поруки ТОВ "Лекс Грант" відбулося не внаслідок отримання ним кредиту, а внаслідок вільного волевиявлення останнього, здійсненого ним в порядку ст. 627 ЦК України.

79. Таким чином, твердження ТОВ "Лекс Грант" про те, що укладення Кредитного договору № 4Л16111Г та Договору поруки було направлено на отримання прибутку, спростовується встановленими судом обставинами.

80. Стосовно доводів позивача про те, що останній не отримав документи, що підтверджували б його вимоги до боржника, що, на його думку, є обставинами/підставами для визнання недійсним Договору поруки на підставі ст. 230 ЦК України, слід зазначити таке.

81. Як вбачається з наведених позивачем судових спорів (на які містяться посилання в позовній заяві) судами в кожній справі встановлювались відповідні обставини справи, надана оцінка наявним доказам у справах та за висновками суду відмовлено ТОВ "Лекс Грант" в позові в частині зобов`язання Банка надати документи, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими забезпечено зобов`язання.

82. Отже, усі посилання позивача в цій частині зводиться до переоцінки доказів, встановлених рішеннями судів, які набрали законної сили.

83. Враховуючи, що для встановлення обставин вчинення правочину під впливом обману на позивача покладається обов`язок з доведення наявності трьох складових: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману, тоді як, за обґрунтованим висновком місцевого господарського суду, позивачем вказаних обставин (складових) не доведено, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у позові ТОВ "Лекс Грант" до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним договору поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016.

84. Таким чином, доводи ТОВ "Лекс Грант", викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції було належним чином оцінено всі аргументи учасників справи.

85. Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/18120/19, а відтак у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

86. Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

87. З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

88. У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

89. За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

90. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

91. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

92. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/18120/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати.

93. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/18120/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/18120/19.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.03.2021.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська