ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
17.02.2021 Справа № 914/1025/20
Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С., розглянувши матеріали
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Кайрос-Транс, м. Львів,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кайзервальд, м. Львів,
предмет позову: стягнення 42 200,37 грн.,
підстава позову: неналежне виконання зобов`язання по оплаті транспортно-експедиційних послуг,
за участю представників:
позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився.
У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кайрос-Транс до Товариства з обмеженою відповідальністю Кайзервальд про стягнення 24 200,37 грн., за результатами розгляду якої 03.02.2021 року постановлено рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення 22 220,00 грн. основного боргу, 424,97 грн. пені та 1 966,84 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Водночас призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати відповідно до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Кайрос-Транс від 20.08.2020 року на 17.02.2021 року, явку представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнано. Представник позивача, присутній у судовому засіданні 03.02.2021 року, повідомлений про дату та час відповідного судового засідання під розписку. Відповідачу надіслано ухвалу повідомлення про судове засідання 17.02.2021 року, яку згідно з відстеженням поштового відправлення отримано адресатом 08.02.2021 року.
08.02.2021 року позивачем надіслано до суду (вх. № 528/21 від 10.02.2021 року) заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з долученням до такої відповідних доказів.
У судове засідання 17.02.2021 року сторони явку представників не забезпечили, причин неявки не повідомили. Суд звертає увагу, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась і відповідно до ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відтак, суд не вважає неявку представнкиів сторін в судове засідання такою, що унеможливлює розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Кайрос-Транс про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу заявником подано договір доручення про надання правової допомоги №1/11/11/2019 від 11.11.2019 року, додатковий договір № 1 до договору доручення про надання правової допомоги №1/11/112019 від 11.11.2019 року, додатковий договір № 2 до договору доручення про надання правової допомоги №1/11/112019 від 11.11.2019 року, детальний розрахунок розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу надану Товариству з обмеженою відповідальністю «Кайрос-Транс» адвокатом Біликом Павлом Богдановичем у справі № 914/1025/20 від 05.02.2021 року, акт (проміжний) виконаних робіт/приймання наданих послуг № 01/31/07/20 від 31.07.2020 року, акт виконаних робіт/приймання наданих послуг № 01/05/02/21 від 05.02.2021 року, платіжне доручення № 740 від 31.07.2020 року на суму 6 000,00 грн.
Відповідну заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надіслано відповідачу, докази чого долучено до матеріалів заяви.
Враховуючи зазначені документи, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кайзервальд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кайрос-Транс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 514,20 гривень.
ВИСНОВКИ СУДУ
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Кайрос-Транс, дослідивши подані заявником докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, надання адвокатом Біликом Павлом Богдановичем правової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю Кайрос-Транс у Господарському суді Львівської області при розгляді справи № 914/1025/20 підтверджується ордером серії ЛВ №170491 від 27.05.2020 року та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 637 від 25.04.2012 року.
Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивачем було зазначено, що понесені ним витрати на правову допомогу будуть уточнені. У заяві від 20.08.2020 року представником позивача зазначено, що оскільки на дату подання позовної заяви не було відомо про усі судові витрати, які понесе сторона у зв`язку із розглядом справи, то існує необхідність призначити судове засідання після ухвалення рішення у справі для вирішення питання про судові витрати. Відтак, при постановленні рішення суд не вирішував питання розподілу таких витрат.
Розглядаючи клопотання позивача, суд враховує положення ч. ч. 1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Із поданих позивачем документів встановлено таке.
11.11.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Кайрос-Транс та ОСОБА_1 уклали договір доручення про надання правової допомоги №1/11/11/2019, відповідно до якого виконавець зобов`язується представляти інтереси клієнта, зокрема, в усіх судах загальної юрисдикції. Згідно з п. 8 договору клієнт зобов`язується відшкодувати виконавцю витрати, пов`язані із виконанням доручення, розмір та порядок відшкодування яких встановлюються додатковим договором.
11.11.2019 року сторонами підписано додатковий договір № 1, відповідно до якого погодили, що оплата виконаних робіт/наданих послуг по договору доручення про надання правової допомоги № 1/11/112019 проводиться на підставі актів виконаних робіт/приймання наданих послуг. Вартість виконаних робіт/приймання наданих послуг встановлюється в актах приймання виконаних робіт/наданих послуг залежно від фактичних обсягів виконаних робіт/наданих послуг. Вартість послуг/робіт, шо надаються становить 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» на дату надання/виконання виконавцем клієнту послуг/робіт за годину надання такої послуги/виконання роботи клієнтом. Додатковим договором також погоджено, що оплата послуг здійснюється клієнтом не пізніше спливу одного місяця з моменту набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим у справі.
Відповідно до додаткового договору № 2 до договору доручення про надання правової допомоги №1/11/11/2019, підписаного 10.11.2020 року, строк дії договору доручення про надання правової допомоги №1/11/11/2019 становить три роки.
Згідно з детальним розрахунком розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу, надану Товариству з обмеженою відповідальністю «Кайрос-Транс» адвокатом Біликом Павлом Богдановичем у справі № 914/1025/20, від 05.02.2021 року загальний час наданих адвокатом послуг становить 10 годин 55 хвилин 02 секунди, а їх вартість 9 514,20 грн. Зокрема, позивачу було надано такі послуги: усні консультації у справі (01.04.2020 року), вартістю 420,40 грн., підготовка проекту вимоги/претензії про виконання зобов`язання за фактично надані послуги від 09 квітня 2020 року (вих. № 01/04/20 від 10.04.2020 р.) (09 квітня 2020 року), вартістю 840,80 год., підготовка проекту позовної заяви про стягнення заборгованості за фактично надані послуги від 24 квітня 2020 року із здійсненим розрахунками (24 квітня 2020 року), вартістю 4 204,00 грн., участь у судовому засіданні (18 червня 2020 року), вартістю 213,70 грн., підготовка та подання відповіді на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Кайзервальд» від 18.06.2020 року від 01 липня 2020 року (01 липня 2020 року), вартістю 2 636,40 грн., участь у судовому засіданні (02 липня 2020 року), вартістю 35,40 грн., участь у судовому засіданні (23 грудня 2020 року), вартістю 26,48 грн., участь у судовому засіданні (20 січня 2021 року), вартістю 229,02 грн., підготовка проекту заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 05 лютого 2021 року (05 грудня 2021 року), вартістю 908,00 грн.
31.07.2020 року позивачем та адвокатом підписано акт (проміжний) виконаних робіт/приймання наданих послуг № 01/31/07/20 на суму 6 000,00 грн. та здійснено платіж на суму 6 000,00 грн. з призначенням платежу «оплата за юридичні послуги згідно договору № 1/11/11/2019 від 11.11.2019».
05.02.2021 року позивачем та адвокатом підписано акт виконаних робіт/приймання наданих послуг № 01/05/02/21 на суму 9 514,20 грн. із переліком, тривалістю та вартістю наданих послуг, які відповідають інформації, зазначеній у детальному розрахунку розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу від 05.02.2021 року.
Суд звертає увагу, що в актах вказано номер справи № 914/1052/20. Проте, зі змісту акту виконаних робіт від 05.02.2021 року вбачається, що фактично надано послуги у справі № 914/1025/20, що розглядається судом (судові засідання відповідають тим, що проводились в даній справі, назви послуг також відповідають документам, які подані позивачем в межах розгляду даної справи). Тому суд вважає зазначення позивачем номера справи 914/1052/20 замість 914/1025/20 технічною помилкою, яка не змінює суті наданих послуг, і яка не може спростовувати факт надання відповідних послуг у даній справі.
Перевіряючи розрахунок витрат позивача, суд також звертає увагу, що участь у судовому засіданні 23.12.2020 року має вираховуватись зі ставки, що діяла на 2020 рік, а не на 2021 рік, як зроблено позивачем. Тому, вартість послуги за участь в даному судовому засіданні тривалістю 1,45 хв. становить 23,01 грн., а не 26,48 грн., як вказано в детальному розрахунку.
Як передбачено ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Суд зазначає, що приписи частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України є аналогічними з приписами частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Заяв від відповідача у даній справі щодо неспівмірності заявлених до стягнення судових витрат та їх зменшення не надходило.
Водночас, як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 постанови).
Аналізуючи розмір витрат, понесених на правову допомогу позивачем у даній справі, з урахуванням наведених критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та у співвідношенні зі здійсненим адвокатом позивача обсягом і видами правової допомоги, а також з урахуванням наведених вище судом зауважень щодо фактичного розрахунку вартості судового засідання 23.12.2020 року, суд доходить висновку, що обґрунтованими та реальними є судові витрати на правову допомогу у розмірі 9 510,73 грн. Така сума становить розумний розмір витрат, які підлягають стягненню з відповідача за розгляд даної справи. Тому суд не вбачає підстав для зменшення заявлених судових витрат з власної ініціативи у порядку, визначеному ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Крім цього, суд зазначає, що жодних заперечень іншої сторони щодо неспівмірності заявлених до стягнення судових витрат не подано та наміру подавати такий не повідомлено.
Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із рішення суду від 03.02.2021 року, позовні вимоги задоволено частково: стягнуто 22 220,00 грн. основного боргу, 424,97 грн. пені, а в задоволенні вимоги про стягнення 1 555,40 грн. процентів відмовлено. Тобто позовні вимоги задоволено на 93,57% від ціни позову. Відтак, витрати на правову допомогу також підлягають пропорційному відшкодуванню відповідачем, а саме у розмірі 8 899,19 грн.
Також суд звертає увагу, що позивачем не подано доказів фактичного понесення заявлених до стягнення витрат у спосіб їх сплати адвокату в повному обсязі, так як на момент розгляду заяви позивача у судовому засіданні 17.02.2021 року наявні докази сплати 6 000,00 грн., а не 9 514,20 грн. Проте, суд враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведену в постанові від 03.10.19р. у справі № 922/445/19, про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача та покласти відшкодування судових витрат у розмірі 8 899,19 грн. на відповідача.
Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 221, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Кайрос-Транс про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 914/1025/20 задовольнити частково.
3. У задоволенні вимоги про стягнення 615,01 грн. відмовити.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складене 26.02.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв