ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Справа №918/988/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 09.12.2020р. у справі №918/988/20 (суддя Качур А.М.)

за позовом Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області

до Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни

про стягнення 100 000,00 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.12.2020р. у справі №918/988/20 стягнуто з Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на користь Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області 7 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, Фізична особа-підприємець Швець Оксана Анатоліївна звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Скаржник вважає, що додаткове рішення ухвалене з порушеннями вимог ст.236 ГПК України, не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним і необґрунтованим. Судом допущено порушення норм як матеріального права, так і норм процесуального права

Звертає увагу, що в першій заяві по суті спору (позовній заяві) позивачем було зазначено, що на виконання п.8 ч.3 ст.165 ГПК України він очікує понести судові витрати орієнтовано у розмірі 8000 грн 00 коп. на правничу допомогу, однак в порушення ч.1 ст.124 ГПК України саме попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат ним не був наведений, що є самостійною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат на підставі ч.2 ст.124 ГПК України, відповідно до якої у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Враховуючи, що позивачем не було подано до закінчення судових дебатів заяви про надання доказів понесення ним судових витрат (разом з орієнтованим розрахунком) в письмовій формі, то заявлене клопотання представника позивача у даній справі адвоката Бурми Олексія Віталійовича про долучення доказів до справи стосовно підтвердження судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу подане з порушенням строків, визначених абз.2 ч.8 ст.129 ГПК України, а тому є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

Також скаржник зазначає, що позивач подав до суду клопотання про долучення доказів до справи стосовно підтвердження судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яке не містить прохання ухвалити додаткове рішення по справі, а тому не створює процесуального обов`язку суду ухвалити додаткове рішення, а відтак не підлягає до задоволення.

Апелянт звертає увагу, що позивач вказує на те, що гонорар адвоката, з урахуванням вартості наданих послуг (виконаних робіт) за результатами надання правничої (правової) допомоги згідно цього Договору становить 7000 грн 00 коп., які 27 листопада 2020 року в повному обсязі сплачені на рахунок Адвокатського бюро «Крікс», однак доказів, які б це підтверджували ним не надано (платіжного доручення з відміткою банку про його виконання).

Також зазначає, що позивачем не було долучено ні до матеріалів справи під час їх розгляду судом, ні до заявленого клопотання Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.02.2020р. чи від 09.10.2019р., а сама лише Додаткова угода не може слугувати підставою для задоволення заявленого клопотання, оскільки вона є невід`ємною частиною Договору про надання правничої (правової) допомоги та самостійно не може створювати для сторін жодних договірних зобов`язань.

Також стверджує, що з метою підтвердження реальності здійснення господарської операції та відповідно витрат пов`язаних з надання професійної правничої допомоги, позивачу слід було надати суду акти виконаних робіт (наданих послуг). Відповідні позиції були висвітлені в рішеннях Верховного Суду від 23.04.2019р. у справі №810/5114/13-а, 23.04.2019р. у справі №820/1678/16, від 11.12.2018р. у справі №826/19299/15.

На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 09.12.2020р. у справі №918/988/20 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні клопотання Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області до Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2021р. поновлено Фізичній особі - підприємцю Швець Оксані Анатоліївні строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 09.12.2020р. у справі №918/988/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 09.12.2020р. у справі №918/988/20. Запропоновано позивачу у строк - до 29.01.2021р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

29.01.2021р. (вх.№803/21) від позивача на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача.

У відзиві зазначає, що позивачем, у відповідності до пункту 8 частини 3 статті 165 ГПК, у позовній заяві було зазначено, що він очікує понести судові витрати орієнтовно в розмірі 8000 грн 00 копійок на правничу допомогу. Нормами ГПК України не визначено форми орієнтовного розрахунку, а тому вказання загальної орієнтовної суми не може бути не визнана судом, як попередній (орієнтовний) розрахунок, що свідчить про те, що позивачем не порушено положення статті 124 ГПК України.

Посилання відповідача на те, що така заява не була подана суду письмово вважає безпідставними, виходячи з того, що такий обов`язок у відповідної сторони відсутній, а аналіз положення абз.2 ч.8 ст.129 ГПК України вказує на те, що така заява лише має бути зроблена, однак, не передбачає форми такої заяви, що дає підстави вважати, що імперативно письмова форма такої заяви не визначена.

На виконання пункту 8 частини 3 статті 165 ГПК України інформує, що позивач очікує понести судові витрати, пов`язані із розглядом справи апеляційним судом орієнтовно в розмірі 3000 грн на правничу допомогу адвоката, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та зважаючи на те, що ціна позову є значною, а також справа має суттєве значення для позивача.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції залишити без змін додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 09.12.2020р. у справі №918/988/20, а апеляційну скаргу ФОП Швець О.А. - без задоволення; судові витрати, пов`язані із розглядом справи апеляційним судом, стягнути із відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Профспілкове підприємство санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до фізичної особи - підприємства Швець Оксани Анатоліївни про стягнення 100000,00 грн безпідставно отриманих грошових коштів.

У своєму позові позивач просив стягнути з відповідача витрати пов`язані з розглядом справи, які за попереднім розрахунком становлять 8000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.11.2020р. у справі №918/988/20 вирішено стягнути з Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на користь Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області 100000 грн 00 коп. безпідставно отриманих коштів та 2102 грн 00 коп. судового збору.

До закінчення судових дебатів позивачем було заявлено усне клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з поданням доказів після оголошення рішення. Дане усне клопотання позивача зафіксоване Господарським судом Рівненської області у протоколі судового засідання від 24 листопада 2020 року.

У рішенні від 24.11.2020р. не було вирішено питання про розподіл судових витрат в частині понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач звернувся з заявою про долучення доказів понесення судових витрат та стягнення 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

02.12.2020р. відповідачем подано до суду першої інстанції заперечення щодо розміру витрат на оплату правової допомоги.

Відповідно до ст.221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Як встановлено ч.ч.1,2 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, зокрема, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином законодавець визначив, що докази про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи можуть бути подані сторонами до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В судовому засіданні 24.11.2020р. (до закінчення судових дебатів) позивач висловив усну заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з поданням доказів після оголошення рішення.

При цьому, колегія суддів враховує викладений у постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі №908/2614/19 правовий висновок, суть якого полягає в тому, що сторона до закінчення судових дебатів має заявити про намір подати докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду і така заява може бути подана в усній формі, що підтверджується технічним записом судового засідання, тоді як неподання зазначеної заяви є підставою для залишення без розгляду заяви про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

Листом від 28.11.2020р., позивач подав суду клопотання про долучення доказів до справи стосовно підтвердження судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене клопотання надійшло на адресу суду першої інстанції 30.11.2020р. (вх.№16634/20).

Згідно частини 4 статті 116 ГПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

В даному випадку закінчення строку для подання відповідних доказів (п`ять днів після ухвалення рішення суду), припало на вихідний день, а тому останнім днем такого строку було саме 30.11.2020р.

Отже, позивач дотримався строків, визначених нормами ГПК України.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Як встановлено ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №922/1163/18).

Згідно ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивач в підтвердження понесених витрат надав договір про надання правової допомоги від 05.02.2019р., відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надавати позивачу правову допомогу.

Пунктом 7 договору про надання правничої допомоги від 05.02.2020р. сторони визначили, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору (інформаційним актом). На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Відповідно до пункту 7.1. додаткової угоди від 26.11.2020р. до договору про надання правничої допомоги від 05.01.2020р., гонорар адвоката, з урахуванням вартості наданих послуг (виконаних робіт), за результатами надання правничої (правової) допомоги згідно з цим договором становить 7000,00 гривень. Розрахунок гонорару, у тому числі, вартості наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) надається окремо та є додатком до даної додаткової угоди.

За розрахунком гонорару та платіжним дорученням №331 від 27.11.2020р. позивач сплатив послуги з надання правової допомоги в сумі 7000,00 грн (арк.справи 58).

Також, позивач подав розрахунок гонорару на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 05.02.2020р. у справі №918/988/20 за позовом ППФ «Горинь» до ФОП Швець О.А., відповідно до якого: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин у справі - 350 грн; вивчення матеріалів у справі та погодження правової позиції у справі - 700 грн; складання листа-претензії від 07.09.2020р. №1-Горинь - 350 грн; складання позовної заяви - 2500 грн; судові витрати, пов`язані з участю адвоката у судових засіданнях, консультуванням - 600 грн; гонорар - 2500 грн. Всього - 7000 грн.

Посилання відповідача на ті обставини що надання послуг адвоката повинно підтверджуватись актом приймання-передачі наданих послуг не приймаються до уваги, оскільки договір про надання правової допомоги від 05.02.2020р. та додаткова угода від 26.11.2020р. не містять умови підтвердження надання послуг з правової допомоги за актом приймання-передачі.

При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Твердження відповідача про те, що позивач, в порушення частини 1 статті 124 ГПК України, не навів попередній (орієнтований) розмір судових витрат та не подав заяву про подання відповідних доказів до закінчення судових дебатів спростовуються матеріалами справи. Так, у позові позивач зазначив, що очікує понести судові витрати орієнтовно у розмірі 8000 грн, а у протоколі судового засідання від 24.11.2020р. відображено усне клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з поданням доказів після оголошення рішення.

Як вірно відмічено судом першої інстанції, аргументи відповідача про те, що у преамбулі додаткової угоди вказано іншу дату договору про надання правової допомоги (09.10.2020р.) ніж дата договору укладеного позивачем з адвокатом (05.02.2020р.), а отже такий доказ не може бути належним і допустимим доказом понесення витрат, не приймаються до уваги, оскільки в назві додаткової угоди зазначено саме договір про надання правничої допомоги від 05.02.2020р. Помилкове зазначення в преамбулі додаткової угоди іншої дати ніж дата основного договору в даному випадку не може вважатися істотним недоліком який би перешкоджав ідентифікувати правочин щодо якого сторони домовилися внести доповнення.

Водночас, відповідач не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторін, а загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 7000 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином 7000,00 грн витрат понесених у зв`язку з наданням правової допомоги судом першої інстанції правомірно покладено на відповідача.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного додаткового рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що додаткове рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.8, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 09.12.2020р. у справі №918/988/20 залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.03.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.