ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2021 р. Справа № 916/3712/20
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши справу №916/3712/20 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Одеський механічний завод (65005, м. Одеса, вул. Прохоровська, 40) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 89168,53грн., із яких 37970,53грн. орендної плати, 51198грн. неустойки,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, вирішені судом заяви, клопотання сторін, вчинені судом процесуальні дії у справі:

Позивач у позові в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.10.2017р. між ТДВ «ОДМЕЗ» та ФОП Давидовим І.В. було укладено договір оренди нерухомого майна №0110/17, загальною площею 121,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 зі сплатою щомісячно оренди у визначені договором строки в розмірі 3657 гривень, строком дії договору до 15.10.2018р. 15.10.2018р. між сторонами спору укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди, згідно якої термін дії договору оренди пролонгований до 01.08.2019р. Також у позові зазначено, що 10.06.2019р. сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди №0110/17, за якою сторони домовились достроково до 15.07.2019р. розірвати вказаний договір оренди, та про те, що відповідач повністю розрахується з позивачем на суму 32485,03грн. та поверне приміщення до 15.07.2019р. Позивач зазначає, що у встановлений додатковою угодою від 15.07.2019р. строк відповідач об`єкт оренди не звільнив, розташовані в цьому приміщені речі та інші допоміжні матеріали не вивіз і не повернув орендоване приміщення позивачу, продовжуючи станом на 15.02.2020р. використовувати орендоване майно в якості складського приміщення для збереження свого майна. З цих підстав позивач нарахував до стягнення з відповідача 5485,50грн. (3657грн. х 1,5 місяці) орендної плати за період з 01.06.2019р. по 15.07.2019р. Позивач зазначає, що загальна сума несплаченої орендної плати згідно умов договору до дати обумовленого строку звільнення приміщення складає 37970,53грн. (32485,03грн. + 5485,50грн). Також згідно ст.785 ЦК України позивач нарахував до стягнення з відповідача неустойку за період з 15.07.2019р. по 15.02.2020р. в розмірі 51198грн. ((3657грн.*2)*7).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 08.02.2021р. 30.09.2019р. зареєстровано припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за власним рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Згідно ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої ст.20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка під час розгляду справи втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18, від 09.10.2019р. у справі 127/23144/18.

Таким чином, позов у даній справі є підсудним господарському суду, оскільки між сторонами наявні господарські відносини по договору оренди №0110/17 від 15.10.2017р., на момент укладення та виконання якого відповідач був суб`єктом підприємницької діяльності.

Відповідач правом на подання заперечення щодо розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, відзиву на позов не скористався. За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, суд враховує, що ухвалу суду від 28.12.2020р. судом було надіслано за адресою державної реєстрації відповідача, на момент, коли він здійснював підприємницьку діяльність: АДРЕСА_1 , однак, вручено не було з підстав відсутності відповідача за вказаною адресою.

Так, положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, враховуючи, вжиті судом заходи із забезпечення повідомлення відповідача про розгляд судом справи №916/3712/20 засобами поштового зв`язку, суд, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, дійшов висновку в контексті гарантій ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо розумного строку розгляду справи, про необхідність розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 28.11.2020р. відкрито провадження у справі №916/3712/20, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотання позивача від 22.01.2021р. за вх.№1970/21 про ознайомлення з матеріалами справи, від 29.01.2021р. за вх.№2587/21 про долучення доказів до справи були судом задоволені.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

15.10.2017р. між ТДВ «Одеський механічний завод» (орендодавець) та ФОП Давидов І.В. (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна №0110/17, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування нежилі приміщення на другому поверсі будівлі орендодавця, загальною площею 121,9кв.м., згідно схеми розміщення (Додаток №3), розташованого за адресою: 65005, м. Одеса, вул.Прохоровська, 40, що належить орендодавцю на підставі права власності. Орендар використовує об`єкти оренди для господарчих потреб. Термін оренди складає 12 (дванадцять) послідовних календарних місяців здати передачі об`єктів оренди орендодавцем орендарю - до 15.10.2018р. Термін оренди може бути змінено за письмовою згодою Сторін (п.п.1.1., 1.3., 2.1., 2.2. договору).

Передача об`єкту оренди орендарю здійснюється після підписання договору, за актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими особами сторін та є невід`ємною частиною договору. Датою передачі об`єкту оренди орендодавцем орендарю є дата підписання акту приймання-передачі. Орендар повертає об`єкт оренди орендодавцю на підставі акту приймання-передачі в день закінчення дії договору оренди або не пізніше, ніж протягом трьох календарних днів з моменту закінчення дії договору або його розірвання в порядку, передбаченому цим договором та/або діючим законодавством. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі уповноваженими особами сторін та є невід`ємною частиною договору. Після закінчення терміну оренди, зазначеному в п. 2.1. або у разі дострокового припинення оренди на умовах, вказаних у договорі, орендар зобов`язаний підготувати об`єкт оренди до передачі орендодавцю, звільнити та передати його не пізніше терміну зазначеному в п.2.1 або умов цього договору. При передачі, орендар одночасно здає орендодавцю усі ключі від замків (запорів) об`єкту оренди. З цього моменту орендар не має ніяких прав на користування вказаним об`єктом. Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (п.п.3.1., 3.2., 3.4., 3.5., 3.7. договору оренди №0110/17 від 15.10.2017р.).

Орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату в розмірі 3657грн., у т.ч. ПДВ-609,50грн. Орендна плата вноситься орендарем на поточний рахунок орендодавця щомісячно, починаючи з дати підписання акту прийому-передачі згідно з умовами пункту 2.1. цього договору, в розмірі, який передбачений цим договором. Орендна плата за поточний місяць та компенсація витрат за минулий місяць, а також витрат щодо утримання та забезпечення життєдіяльності об`єкту оренди за минулий місяць (у разі, якщо такі виграти понесені орендодавцем на користь орендаря), сплачуються орендарем шляхом перерахування грошових коштів орендарем на поточний рахунок орендодавця в термін не пізніше 10 числа поточного місяця. При цьому, орендна плата повинна бути внесена орендарем за весь період користування об`єктом оренди - до моменту його фактичного повернення орендодавцю. Рахунки для внесення орендної плати орендодавець зобов`язаний надавати орендарю щомісяця - не пізніше п`ятого числа поточного місяця (п.п.7.1., 7.3., 7.4., 7.5. договору оренди №0110/17 від 15.10.2017р.).

Додатковою угодою від 15.10.2018р. сторони продовжили строк дії договору оренди №0110/17 від 15.10.2017р. до 01.08.2019р.

Відповідно до додаткової угоди від 10.06.2019р. сторони домовились достроково до 15.07.2019р. розірвати договір оренди нежилого приміщення №0110/17 від 15.10.2017р. Орендар зобов`язується повністю розрахуватися з орендодавцем та повернути приміщення до 15.07.2019р., згідно умов договору оренди №0110/17 від 15.10.2017р. Сума заборгованості за ФОП Давидов І.В. станом на 31.05.2019р. складає: 32485,03грн. Додатком №1 до угоди від 10.06.2019р. сторони визначили акт приймання-передачі приміщення (повернення), екземпляр якого, що доданий позивачем до позову, підписаний лише з боку орендодавця.

Фактично відповідач отримав від позивача об`єкт оренди у користування за актом приймання-передачі об`єктів оренди від 15.10.2017р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч.1, 5 ст.762 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.ч.1, 2 ст.785 ЦК України).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Отже, судом встановлено, що 15.10.2017р. між ТДВ «Одеський механічний завод» та ФОП Давидов І.В. було укладено договір оренди нерухомого майна №0110/17, згідно якого позивач передав відповідачу за актом приймання-передачі об`єктів оренди від 15.10.2017р. обумовлену договором нерухомість.

За додатковою угодою від 10.06.2019р. сторони достроково до 15.07.2019р. розірвали договір оренди нежилого приміщення №0110/17 від 15.10.2017р. Також за вказаною угодою орендар зобов`язався повністю розрахуватися з орендодавцем та повернути приміщення до 15.07.2019р.

Докази повернення відповідачем об`єкта оренди позивачу у справі відсутні. Між тим, саме до обов`язку відповідача за умовами п.п.3.4., 3.5., 3.7. договору оренди №0110/17 від 15.10.2017р. поставлено обов`язок повернути майно орендодавцю та оформити відповідний акт повернення.

Так, у додатковій угоді від 10.06.2019р. сторони визначили, що сума заборгованості за ФОП Давидов І.В. станом на 31.05.2019р. складає: 32485,03грн. Також позивач нарахував до стягнення з відповідача 5485,50грн. (3657грн. х 1,5 місяці) орендної плати за період з 01.06.2019р. по 15.07.2019р. Крім того, згідно ст.785 ЦК України позивач нарахував до стягнення з відповідача неустойку за період з 15.07.2019р. по 15.02.2020р. в розмірі 51198грн. ((3657грн.*2)*7).

Враховуючи викладене, так як судом встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 89168,53грн., із яких 37970,53грн. орендної плати, 51198грн. неустойки, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 89168,53грн. підлягає судом задоволенню у повній мірі.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню з відповідача підлягає на користь позивача 2102грн. судового збору.

Також позивач у попередньому орієнтовному розрахунку визначив імовірне понесення ним витрат на послуги адвоката, однак, до ухвалення рішення по справі остаточний розрахунок витрат на послуги адвоката до справи не подав, у зв`язку з чим дане питання судом не вирішується до подання позивачем відповідної заяви із підтверджуючими доказами у встановлений законом строк.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити повністю позов Товариства з додатковою відповідальністю Одеський механічний завод (65005, м. Одеса, вул. Прохоровська, 40) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 89168,53грн.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Одеський механічний завод (65005, м. Одеса, вул. Прохоровська, 40, ) 37970 (тридцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 53коп. орендної плати, 51198 (п`ятдесят одну тисячу сто дев`яносто вісім) грн. неустойки, 2102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору.

У відповідності до ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 лютого 2021 р.

Суддя І.А. Малярчук