ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2021 р. Справа№ 910/5557/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дідиченко М.А.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020

у справі № 910/5557/20 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ"

про стягнення 117 204 322,09 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "УКРТРАНСГАЗ" звернулось до Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" з позовом про стягнення 117 204 322,09 грн на підставі Договору транспортування природного газу № від 08.10.2018, з яких: додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за період з березня 2019 року по січень 2020 року у розмірі 102 930 873,83 грн, пені в розмірі 12 219 382,73 грн, трьох процентів річних у розмірі 1 437 699,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 616 366,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов п. п. 5.3, 10.7 Договору та п. 16 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи не здійснив сплату додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за період з березня 2019 року по січень 2020 року, у зв`язку з чим прострочив зобов`язання за Договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5557/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" на користь АТ "УКРТРАНСГАЗ" 102 930 873,83 грн додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу, 12 219 382,73 грн пені, 1 437 699,14 грн 3% річних, 616 366,39 грн інфляційних втрат, 735 700,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5557/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт стверджує про неврахування судом першої інстанції того, що сплата додаткової плати за недотримання параметрів природного газу суперечать вимогам ст. 678 ЦК України, ст.268 ГК України та ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачає можливість оплати компенсації за неякісний товар (газ) особі, яка не є ані покупцем, ані споживачем товару. На переконання апелянта, в силу приписів ст. 678 ЦК України продавець відповідає за якість товару виключно перед покупцем такого товару та лише покупець може пред`явити до продавця вимоги щодо якості товару. На думку апелянта, законодавець чітко визначив осіб, які мають право заявляти вимоги щодо якості товару - це покупець чи споживач товарів, робіт, послуг та виключно зазначені особи мають право отримувати компенсацію за неякісний товар і відповідно пред`являти вимоги щодо такої компенсації. В той же час, позивач не є ані покупцем природного газу, ані споживачем такого природного газу, а є лише особою, яка здійснює переміщення такого природного газу (товару). Також скаржник зазначає, що сплата додаткової плати суперечить приписам ст. 901 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу». За доводами апелянта, судом першої інстанції при вирішенні даного спору помилково не було враховано рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019 у справі № 1-17/2018 (5133/16). Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судом не було застосовано приписи ч. 8 ст. 269 ГК України щодо строку позовної давності, що випливають з поставки неякісного товару.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2020, справа № 910/5557/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2020 апеляційну скаргу АТ "Національна акціонерна компанія "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5557/20 на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Національна акціонерна компанія "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020; розгляд справи призначено на 14.12.2020; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

В межах встановлених судом процесуальних строків від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з вірним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Так, позивач зазначає, що додаткова плата за недотримання параметрів якості природного газу є збільшенням вартості наданих послуг, що було узгоджено сторонами в п. п. 3.1, 10.1 договору та визначено пп. 16 п. 1 гл. 1 розд. ІІІ Кодексу газотранспортних систем. У зв`язку з цим, позивач вказує на безпідставність доводів апелянта в частині невідповідності нормам чинного законодавства розділу Х договору та вказує на хибне розуміння відповідачем правової природи вказаної додаткової плати. Також позивач зазначає, що судом першої інстанції на підставі вірного дослідження поданих позивачем доказів, зокрема, номінацій, паспортів фізико-хімічних показників природного газу, складеними рахунками (актами) за недотримання параметрів якості природного газу, звітів про недотримання параметрів якості природного газу, дійшов неспростованого апелянтом висновку про наявність правових підстав для стягнення додаткової плати за транспортування неякісного природного газу.

В судовому засіданні 14.12.2020 оголошено перерву до 11.01.2021, про що постановлено відповідну ухвалу суду. Присутні представники сторін, надавши свої пояснення по суті спору, повідомлені про наступне судове засідання під розписку.

У зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О (головуючий), Мартюк А.І., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 справу прийнято до провадження визначеним складом суду.

11.01.2021 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до результатів розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3987/19.

В судовому засіданні 11.01.2021 оголошено перерву до 22.02.2021 з метою надання можливості іншій стороні ознайомитися з доводами та аргументами поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у даній справі.

В судовому засіданні 22.02.2021 колегія суддів, заслухавши доводи та заперечення присутніх учасників сторін стосовно заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи дійшла висновку про залишення його без задоволення, оскільки заявником не доведено обставин подібності правовідносин, вирішення спору з яких перебуває на розгляді Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з спірними правовідносинами у даній справі з огляду на те, що предметом спору у справі № 922/3987/19 є стягнення заборгованості з оплати за добові небаланси.

Представники відповідача в судовому засіданні 22.02.2021 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні 22.02.2021 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задовлення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

08.10.2018 між Акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" (оператор за договором, позивач у справі) та Акціонерним товариством "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (замовник за договором, відповідач у справі) укладений Договір транспортування природного газу № (далі - Договір).

В подальшому, до Договору укладено Додаткову угоду № 1 від 17.12.2018, Додаткову угоду № 2 від 28.12.2018, Додаткову угоду № 3 від 01.05.2019. Зокрема, Додатковою угоду № 3 від 01.05.2019 викладено розділи ІІ - ХІІ Договору в новій редакції, інші умови Договору залишені незмінними і обов`язковими до виконання сторонами.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 01.05.2019) встановлено, що оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу (далі - послуга) на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої послуги та плати (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Згідно п. 2.2 Договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі (Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що обсяг послуги, що надається за цим Договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби.

За змістом п. 2.6 Договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі.

Відповідно до п. 2.7 Договору оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів.

В пункті 4.1 Договору передбачено обов`язок замовника, зокрема, здійснити своєчасну та повну оплату додаткової оплати оператору у разі перевищення розміру замовленої потужності та/або плати за зміну умов (обмежень) користування потужністю з обмеженнями, та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в газотранспорту систему, в порядку, визначеному цим Договором та Кодексом.

Відповідно до умов п. 5.2 Договору якість газу має відповідати вимогам щодо норм якості газу, фізико-хімічних показників та інших характеристик (далі - ФХП), визначених у Кодексі та нормативно-правових актах і відповідних стандартах, на які Кодекс містить посилання.

Згідно з п. 5.3 Договору за порушення вимог щодо якості газу, який подається в газотранспортну систему оператора або передається з неї оператором, стягується додаткова плата, визначена умовами цього Договору.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що сторона, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, визначені Кодексом, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу.

Згідно з п. 10.6 Договору розрахунок розміру додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу проводиться щомісячно окремо по кожному параметру якості щодо природного газу на підставі даних, визначених оператором у звіті про недотримання параметрів якості природного газу, який він надає замовнику на його електронну адресу до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Сторона, яка допустила порушення щодо якості газу, зобов`язана сплатити додаткову плату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на підставі рахунка-фактури, який надсилається на її електронну адресу іншою стороною до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем (п. 10.7 Договору).

Згідно з п. 17.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 17.12.2018) цей Договір набирає чинності з 1 березня 2019 року на строк до 31 грудня 2022 року. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Позивач зазначив, що протягом березня 2019 року - січня 2020 року відповідач подавав до газотранспортної системи природний газ, який не відповідає вимогам п. 13 глави 1 розділу III Кодексу ГТС, що підтверджується складеними позивачем розрахунками (актами) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за вказаний період.

На підставі розділу Х Договору, п. 16 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС позивач нарахував відповідачу додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу, переданого протягом березня 2019 року - січня 2020 року, розмір якої склав 102 930 873,83 грн.

Оскільки виставлені позивачем відповідачу рахунки-фактури на сплату додаткової плати за недотримання параметрів якості переданого природного газу відповідач не оплатив, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами про стягнення з відповідача 102 930 873,83 грн додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за період з березня 2019 року по січень 2020 року, 12 219 382,73 грн пені, 1 437 699,14 грн трьох процентів річних та 616 366,39 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Підпунктом 45 пункту 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс), є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до пп. 1 п. 1 гл. 1 розд. ІІІ Кодексу відповідальним за якість газу у точках входу (крім точок входу на міждержавному з`єднанні) є оператори суміжних систем, суміжні газовидобувні підприємства, які подають природний газ до газотранспортної системи в точці входу. У точках входу на міждержавному з`єднанні відповідальним є замовник послуг транспортування.

У пп. 13 п. 1 гл.1 розд. ІІІ Кодексу визначені вимоги, яким повинен відповідати природний газ, що подається в газотранспортну систему.

Згідно з пп. 16, 17, 18 п. 1 гл. 1 розд. ІІІ Кодексу, якщо природний газ, що не відповідає вимогам пункту 13 цієї глави, був завантажений в газотранспортну систему з причин, незалежних від оператора газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи одержує від суб`єкта, який подав у газотранспортну систему неякісний газ, додаткову оплату, визначену в договорі транспортування. ФХП транспортованого природного газу у точках виходу повинні відповідати вимогам пункту 13 цієї глави, за винятком вимог щодо вмісту меркаптанової сірки. Якщо природний газ, що був переданий в точках виходу з газотранспортної системи, не відповідає встановленим вимогам пункту 17 цієї глави, оператор газотранспортної системи сплачує оператору газорозподільної системи, оператору газосховищ, прямому споживачу додаткову оплату, визначену в договорі транспортування.

Відповідно до типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497, розділ Х такого договору визначає додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу.

Частиною 2 статті 217 ГК України передбачено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Як зазначалося вище у даній постанові, в розділі 4 (п. 4.1) Договору встановлено обов`язок відповідача сплатити додаткову плату оператору у разі недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в газотранспорту систему, в порядку, визначеному цим договором.

Крім того в п. 10.1 Договору передбачено, що сторона, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, визначені Кодексом, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, що передбачена договором додаткова плата не є оперативно-господарською санкцією за порушення господарського зобов`язання щодо якості товару.

При цьому, судова колегія констатує, що додаткова плата, передбачена п. 4.1, та п. 10.1 договору є платою за надання оператором послуг транспортування природного газу, який подається в газотранспортну систему оператора або передається з неї оператором, саме неналежної якості. Тобто, вказана додаткова плата є збільшенням вартості наданих послуг, передбачена договором та пп. 16 п. 1 гл. 1 розд. ІІІ Кодексу газотранспортної системи, і є грошовим зобов`язанням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 910/11739/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що протягом березня 2019 - січня 2020 послуги фізичного транспортування здійснювалися шляхом подання відповідачем замовлень на надання послуг з транспортування природного газу, на підставі номінації по відповідних місяцях. Протягом строку дії договору відповідач надавав позивачу відповідні номінації, копії яких містяться в матеріалах справи (диск DVD-R), та які є обов`язковими до виконання позивачем. Також до матеріалів справи позивачем надано акти приймання передачі природного газу за спірний період.

Отже вчинення сторонами дій пов`язаних із виконанням вказаного правочину не можуть свідчити про наявність підстав стверджувати щодо неукладеності даного договору у зв`язку з відсутністю узгоджених між сторонами додатків. Крім того, визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. За наведеного, доводи апелянта в цій частині судовою колегією визнаються безпідставними та відхиляються як такі, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Однак, всупереч умов договору, АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» з березня 2019 по січень 2020 подавало до газотранспортної системи природний газ, який не відповідав вимогам, визначеним у п. 13 гл. 1 розд. ІІІ Кодексу газотранспортної системи, що підтверджується паспортами фізико-хімічних показників природного газу.

Беручи до уваги те, що позивачем підтверджено факт подання відповідачем до газотранспортної системи протягом березня 2019 року - січня 2020 природного газу, який за параметрами якості не відповідав нормам п. 13 гл. 1 розд. ІІІ Кодексу, що відповідачем належними засобами доказування в порядку ст. 74 ГПК України не спростовано (ані доводи відзиву на позовну заяву, ані апеляційної скарги не містить заперечень щодо якості газу), судова колегія вважає вірними висновки місцевого господарського суду про те, що відповідач, який допустив порушення щодо якості природного газу, був зобов`язаний в порядку умов п. 10.7 Договору сплатити додаткову оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Щодо посилань апелянта на невірне застосування місцевим господарським судом приписів матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених, за необхідності, висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Із правового контексту вищенаведених норм вбачається, що законодавством передбачена відповідальність продавця та/або виробника за порушення вимог якості, що ставиться до товару, та право на компенсацію за отримання неякісного товару має покупець або отримувач цього товару.

Поряд з цим, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи, який є спеціальним нормативно-правовим актом, та умов договору про транспортування природного газу. Тобто до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. 678 ЦК України, якою передбачені наслідки передання товару неналежної якості, оскільки предметом договору є послуги транспортування природного газу.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що розділ Х спірного договору суперечить ст. 8 Закону «Про захист прав споживачів», то як вбачається з преамбули до Закону він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки ані позивач, ані відповідач за змістом договірних зобов`язань згідно договору № від 08.10.2018 не є споживачами природного газу, цей закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а доводи скаржника в цій частині відхиляються.

Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення й доводи апелянта про те, що стягнення додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу суперечить приписам ст. 901 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу», оскільки при укладенні господарських договорів сторони, в силу приписів ч. 4 ст. 179 ГК України, можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Невідповідність розділу Х договору умовам типового договору судом апеляційної інстанції не встановлено, а відтак у відповідача відсутні підстави стверджувати, що договором передбачена плата, яка не стосується предмету договірних відносин.

Посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 № 5-р/2019 є необґрунтованим, оскільки вказане рішення жодним чином не стосується постанов НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (про затвердження Кодексу газорозподільних систем), № 2497 від 30.09.2015 (про затвердження типового договору) та автоматично не скасовує дані акти. Вказані постанови є чинними, не визнані протиправними та не скасовані у встановленому законом порядку, не скасовані вони також і на законодавчому рівні.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та сторонами не заперечується, позивачем здійснювалось надсилання відповідачу розрахунків (актів) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу та рахунків-фактур для оплати додаткової плати у визначених сумах за спірний період з березня 2019 року по січень 2020 року, що не були оплачені відповідачем.

За встановлених обставин, а також з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів оплати відповідачем визначеної в п. 10.7 договору додаткової плати, та недоведення зворотного апелянтом, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 102 930 873,83 грн додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за період наведений вище.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом на підставі матеріалів справи вірно встановлено, а відповідачем не спростовано того, що у визначений договором строк обов`язку зі сплати додаткової плати ним в повному обсязі не виконано, відтак відповідач є таким, що порушив договірні зобов`язання, а тому до нього підлягає застосуванню цивільно-правова відповідальність, визначена умовами договору та законом.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами в п. 13.5 Договору узгоджено, що в разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим Договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Так, звертаючись з позовом у даній справі, позивачем на суму заборгованості нараховано 12 219 382,73 грн пені, 1 437 699,14 грн 3% річних, 616 366,39 грн інфляційних втрат визначених за загальний період з березня 2019 по січень 2020.

Північний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем сум пені, інфляційних втрат та 3 % річних, з урахуванням правової позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, що викладена в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, дійшов висновку, що місцевий господарський суд з огляду на принцип диспозитивності правомірно визнав обґрунтованими ці позовні вимоги в повному обсязі.

Водночас, у відзиві на позовну заяву стороною заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача про стягнення додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за період з березня 2019 року по листопад 2019 року, а також до вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за цей період за Договором.

Місцевим господарським судом, на переконання колегії суддів, вірно було досліджено обставини справи з даного питання, з огляду на таке.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із часом (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини наведено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 910/56/19; від 22.01.2020 у справі № 916/521/18.

Оскільки позивачем стягується додаткова плата за період з березня 2019 року по січень 2020 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду 23.04.2020, то місцевим господарським судом вірно було визначено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 102 930 873,83 грн додаткової плати заявлено в межах загального строку позовної давності. Аналогічно в межах загального строку позовної давності позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 437 699,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 616 366,39 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені судом першої інстанції правомірно констатовано, що вимоги про стягнення з відповідача пені за період до 23.04.2019 позивачем заявлено з пропуском позовної давності, тоді як вимоги про стягнення пені за період з 23.04.2019 заявлено в межах строку позовної давності. Однак згідно проведеного судом розрахунку пені за період, що охоплюється строками позовної давності (з 23.04.2019 по 25.02.2020), судом першої інстанції вірно встановлено, що вказана сума виходить за межі предмету заявлених позовних вимог, а тому, на переконання колегії суддів, оскаржуване рішення про задоволення позову в повному обсязі є таким, що відповідає матеріалам справи та чинним нормам законодавства.

Твердження апелянта щодо незастосування судом першої інстанції при вирішенні питання пропуску строків позовної давності приписів ч. 8 ст. 269 ГК України судова колегія визнає необґрунтованими, оскільки предметом розгляду у даній справі є стягнення додаткової плати, визначеної умовами договору та Кодексу газотранспортних систем, а не поставка неякісного товару.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи Північним апеляційним господарським судом в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5557/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/5557/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/5557/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ".

4. Справу №910/5557/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді М.А. Дідиченко

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 01.03.2021